‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Piatra-n patru părți se crapă. ‎Crapă capra ca piatra-n patru.
‎Pisc, pix, plisc.
‎- Piatra-n patru părți... ‎- Pisc, pix, plisc.
‎Un vultur stă pe pisc cu-n pix în plisc.
‎Pisc, pix, plisc.
‎„Coroana ce încinge...
‎regeasca frunte muritoare este...
‎palat al morții, iar șuia stă acolo...”
‎În funcția de Mareșal al Curții,
‎am urmat mereu un principiu călăuzitor,
‎care mi-a servit de minune ‎până în prezent.
‎Anume?
‎Când este posibil, nu schimba nimic.
‎Fă lucrurile întocmai ‎cum au fost făcute în trecut.
‎În cazul învestirii prințului Charles ‎ca Prinț de Wales,
‎nu văd niciun motiv ‎pentru care să nu repetăm în detaliu
‎învestitura anteriorului Prinț de Wales ‎din 1911.
‎Pentru noi, cei care nu am avut ocazia...
‎Sau interesul...
‎...să ne familiarizăm cu detaliile ‎învestiturii anterioare...
‎Paradă cu 15.000 de soldați...
‎un crucișător din clasa Devonshire ‎pe coastă la Holyhead,
‎21 de salve de tun, ‎o baterie de artilerie,
‎o unitate de desant ‎cu marinari negradați și pușcași marini,
‎două escadroane de cavalerie, ‎un detașament de...
‎Nu se mai oprea.
‎A descris nu atât o învestitură,
‎cât mai degrabă o invazie!
‎Opinia generală este ‎că avem o ocazie neprețuită
‎să fim mai sensibili și deschiși, ‎pentru ca ceremonia să pară...
‎nu o demonstrație feudală,
‎ci o confirmare a unui adevărat fiu ‎al Țării Galilor.
‎Fiul meu nu e galez. ‎Putem oferi doar gesturi simbolice.
‎Gesturile sunt puternice.
‎Ce ziceți dacă ar studia acolo
‎și ar învăța destulă galeză
‎să se adreseze țării în limba lor maternă?
‎Prințul Charles studiază la Cambridge ‎și este în sfârșit mulțumit acolo,
‎cu viața școlară și personală.
‎Îi place actoria.
‎Actoria?
‎Da.
‎E modul prin care se exprimă.
‎- Este o etapă delicată a vieții sale. ‎- Înțeleg.
‎Dar și starea uniunii este delicată.
‎Serviciile de securitate au detectat ‎mult freamăt.
‎Mai mult decât atât, pe șleau.
‎Tumult.
‎Sentimente naționaliste, ‎separatiste chiar,
‎într-o regiune care se simte ‎de timp îndelungat
‎trecută cu vederea și neapreciată.
‎Guvernul a venit cu ideea
‎să fie luat de la Cambridge ‎și trimis în Țara Galilor.
‎Timp de un semestru.
‎Credem că ar fi de mare ajutor.
‎Suntem de acord cu guvernul
‎că ar trebui să petreci un semestru acolo ‎să înveți limba..
‎- Dar... ‎- Niciun „dar”.
‎Dar sunt foarte mulțumit la Cambridge.
‎Pe deasupra, am primit un rol minunat.
‎- Știu, dar... ‎- Niciun „dar”.
‎Dar, uneori, datoria ne cere ‎să ne punem sentimentele...
‎- Și frivolitatea. ‎- ...deoparte.
‎Bine. Rămâne așa.
‎Haide, Foxy!
‎Cu tine de ce nu se poartă așa?
‎Netrebnică și crudă?
‎Fiindcă sunt irelevantă.
‎Aș vrea să mă trateze așa. ‎Ar însemna că am valoare.
‎- Crede-mă că nu ți-ar plăcea de fapt. ‎- Ba da.
‎I-aș răspunde cu aceeași monedă.
‎Vrei să schimbăm rolurile, ‎să fii tu urmașa?
‎Nu merg în Țara Galilor.
‎ABERYSTWYTH, ȚARA GALILOR
‎Trăim în vremuri sumbre ‎pentru Țara Galilor.
‎Țara nu a înfruntat vreodată ‎provocări mai dificile.
‎Poporul galez nu a fost niciodată ‎mai neputincios...
‎să facă schimbările dorite și necesare.
‎E timpul ca țara să fie autonomă.
‎Ca deciziile pentru Țara Galilor ‎să fie luate în Țara Galilor...
‎în galeză, de către galezi!
‎Vă mulțumesc!
‎- 'Neața, Bethan! ‎- Salut, Tedi. Noroc!
‎- „Noroc”? Pentru ce? ‎- O să vezi.
‎Tedi.
‎Îl cunoști pe președintele universității, ‎Sir Bowen Thomas.
‎- Dle Millward. ‎- Bună dimineața.
‎- Iar acest domn este... ‎- Michael Adeane.
‎Reprezintă familia regală.
‎Tedi, un vizitator special va veni ‎la Aberystwyth semestrul acesta
‎ca să învețe galeză.
‎Alteța Sa Regală Prințul Charles.
‎Am vrea să-i fii profesor.
‎Glumiți.
‎În caz că ați uitat, ‎sunt vicepreședinte al Plaid Cymru.
‎Sunt naționalist republican.
‎Îmi știți opinia ‎despre funcția de Prinț de Wales.
‎E un titlu princiar ‎care ne este impus ilegitim
‎printr-o ocupație imperială opresivă.
‎Aberystwyth...
‎este Universitatea Țării Galilor.
‎Departamentul de galeză ‎e cel mai bun din țară,
‎iar tu ești cel mai strălucit profesor.
‎Ai pretins că este posibil ‎să înveți foarte multă galeză
‎într-un timp relativ scurt.
‎Asta se aplică cetățenilor galezi.
‎Ni s-a spus că aveți o anumită tehnică.
‎- Unde să meargă? ‎- La Fred Jarman, în Cardiff.
‎- Nu. ‎- Sau la Caerwyn Williams, în Bangor.
‎Nu mă puteți obliga s-o fac.
‎Ar încălca întregul meu sistem de valori.
‎Nu înțeleg.
‎Naționalismul galez este biblie, ‎credința împărtășită
‎ce servește drept fundație ‎pentru întreaga noastră căsnicie.
‎Iar acum te duci să slujești ‎însuși lucrul cu care ne luptăm!
‎Asta a fost și prima mea reacție, ‎dar gândește-te un pic.
‎Guvernul laburist i-a convins ‎să țină discursul în galeză.
‎Ai idee câți oameni îl vor vedea ‎la televizor?
‎Ar putea fi un pas imens pentru mișcare.
‎„Bun venit în Țara Galilor.”
‎REVOLUȚIE: DA ‎PRINȚ: NU
‎Bună ziua! ‎Vă mulțumesc pentru prezență.
‎- Alteță. ‎- Bună ziua. Încântat.
‎- Bun venit. ‎- Mulțumesc.
‎Pe aici, domnule.
‎Bună ziua! ‎Vă mulțumesc pentru întâmpinare.
‎Pleacă acasă!
‎- Pe aici, domnule. ‎- Nu ești galez!
‎Și nu vei fi vreodată!
‎Alteță, dânsul este dl Edward Millward.
‎Bună ziua!
‎Charles.
‎Al...
‎Alteța Sa.
‎Dacă nu te superi, ‎te voi trata ca pe ceilalți studenți.
‎Cred că ar trebui să plec capul...
‎dar sper că asta va fi suficient.
‎Te rog.
‎Vă las.
‎Sunt recunoscător pentru ce faceți.
‎Sper că veți putea face abstracție.
‎Am înțeles că sunteți naționalist galez.
‎Sunt educator.
‎- Evitați politica la ore? ‎- Nu.
‎Credințele mele politice sunt motivul ‎pentru care vin la muncă.
‎Iar dacă eu cred, și chiar cred, ‎că toți merită o educație universitară,
‎ar fi ipocrizie din partea mea ‎să nu le-o acord
‎atât celor din vârf, cât și celor de jos.
‎Dar aveți ceva împotriva mea.
‎Nu din punct de vedere personal.
‎Ați dori ca rolul familiei mele ‎să nu existe.
‎Nu sunt potrivnic. ‎Eu susțin anumite lucruri.
‎Țara și cultura mea...
‎Și limba mea, înainte de toate.
‎Credeți că existența monarhiei ‎este în opoziție cu acestea.
‎Cred că impune o uniformitate
‎care, prin definiție, ‎înlocuiește identitatea galeză
‎cu o anglomanie atotcuprinzătoare.
‎Dar Țara Galilor este Marea Britanie.
‎Și Marea Britanie este Țara Galilor. ‎Mereu am luptat împreună.
‎- Henric al V-lea la Agincourt. ‎- Da.
‎Galezii și-au dat sângele mereu ‎pentru cuceririle monarhiei voastre.
‎De ce?
‎Asta este întrebarea.
‎Pentru ce?
‎Nu intenționam să ne contrăm.
‎Nu e corect.
‎Ai venit să înveți galeză.
‎Am ajuns.
‎- Aici. ‎- Mulțumesc.
‎Învățăm prin imitare.
‎Cum e în viață,
‎dacă ne prefacem destul, ‎s-ar putea să devenim ceea ce imităm.
‎-‎ Bună dimineața. ‎- Bună dimineața.
‎Cum te cheamă?
‎Vorbești galeză?
‎- ‎Ce mai faci? ‎- Dar tu?
‎Salut!
‎Deja îmi lipsește Cambridge.
‎Locul ăsta e... cam sumbru.
‎Doar e Țara Galilor. Stai o clipă.
‎Stai!
‎Așteaptă.
‎Cum sunt ceilalți studenți? ‎Scunzi, păroși și supărați?
‎- Ce? ‎- ‎Nu așa sunt celții?
‎Blănoși și nervoși, ‎cu sprâncene mari și fețe înroșite?
‎Cocârjați de povara ‎unei dușmănii ancestrale?
‎Nu sunt tocmai prietenoși.
‎Am trecut pe lângă un panou pe drum.
‎„Bun venit în Țara Galilor.”
‎Putea să zică: „Pleacă acasă!”
‎Nu va dura mult.
‎E o eternitate. Trei luni!
‎Timpul va zbura.
‎Se va târî, în patru labe.
‎Ești groaznic de morocănos.
‎Ce ne facem cu tine?
‎Să mă luați de aici, pentru început.
‎- ‎Te voi vizita. ‎- Ba nu.
‎Așa e, probabil că nu.
‎Capul sus! Nimeni nu apreciază ursuzii.
‎Deși e un student ca oricare altul ‎din perspectiva profesorilor,
‎sigur ne va ierta ‎această primire mai personală
‎la universitatea noastră.
‎Și sperăm...
‎că acesta este începutul ‎unui parteneriat îndelungat,
‎și poate, cu timpul, ‎chiar ne va oferi patronaj ca rege.
‎Prințul de Wales!
‎- Prințul de Wales! ‎- Mulțumesc.
‎Cum vi se par dotările de aici, domnule?
‎Avem o arhivă impresionantă ‎la bibliotecă, nu credeți?
‎Mărturisesc că încă nu mi-am făcut drum ‎până la bibliotecă.
‎Nu ați fost la bibliotecă?
‎Credeam că dl Millward vă oferă ‎o educație galeză completă.
‎O face. Adică asta fac.
‎Toți studenții sunt încurajați...
‎să se dedice lecturii suplimentare ‎pe cont propriu.
‎Cum merge discursul?
‎Îl veți întrupa ‎pe însuși Llywelyn ap Gruffudd
‎cât de curând, cu siguranță!
‎Scuze, cine?
‎Llywelyn...?
‎Este un absolvent...?
‎Va studia săptămâna asta.
‎Am tradus începutul discursului ‎care mi-a fost trimis de la Palat.
‎Și? Cum vi s-a părut?
‎Nu e datoria mea să judec conținutul. ‎Spui ce vrei sau ce ți se dictează.
‎Cel mai greu îți va fi ‎să pronunți „atmosferă”.
‎E ca un traseu cu obstacole
‎cu toate sunetele grele ‎împrăștiate precum capcanele.
‎Rostește-le separat.
‎Așadar...
‎- Fă tranziția lin. ‎- Încerc.
‎Fie.
‎Să-ncepem de la final.
‎Din gât.
‎E mai bine.
‎E ca la fricative.
‎- Sunetele. ‎- Știu.
‎Așa ne încălzim ‎înainte să intrăm pe scenă.
‎Sau în galeză...
‎V-ați prins?
‎Ador exercițiile de dicție.
‎Creață isteață, zâmbitoare și glumeață,
‎scandează cu dicție fără interdicție
‎fel de fel de poezii, azurii, ‎cu copii și făclii, pe hârtii, mii și mii.
‎În trecut, ‎un trecător cu trecere, neîntrecut,
‎s-a oprit în treacăt, să treacă ‎printr-o trecătoare neîntrecută
‎decât de o trecătoare ‎cam trecută-n treacăt.
‎Un lucru greu de spus ‎și de făcut a spus că-i greu.
‎Capra calcă piatra. ‎piatra-n patru părți se crapă.
‎Cum piatra crapă, ‎crapă capul caprei-n patru.
‎Crapă capul caprei-n patru!
‎Înțeleg că te distrezi.
‎A fost clar aseară.
‎„Unde e biblioteca?” „Cine e Llywelyn?”
‎Ai idee...
‎cât de jenant a fost pentru noi?
‎Cât de umilitor?
‎Că nu știai?
‎Ca profesor...
‎o să-ți cer o favoare.
‎Acordă-ne respect...
‎și dă-ne măcar o vagă impresie
‎că-ți pasă de ceva de aici...
‎până să dispari fără să te mai întorci,
‎ca ultimii doi Prinți de Wales.
‎ISTORIA ȚĂRII GALILOR
‎Ce citești?
‎Discursul pentru Charles.
‎Prim-ministrul crede ‎că e prea searbăd și rigid.
‎Ținând cont ‎că e introducerea lui în lume,
‎ar fi o idee bună ‎să-și scrie singur discursul.*
‎Să arate cine e.
‎Crezi că ar fi înțelept?
‎Discursul a fost scris de experți ‎în diplomație și în constituție.
‎Chiar vrei ca Charles să se amestece?
‎Eu mi-am adaptat discursul ‎pentru Commonwealth la 21 de ani.
‎Îți amintești.
‎Da.
‎Erai în Cape Town.
‎- După ce ne-au despărțit. ‎- Da.
‎Patru luni nesfârșite.
‎- Sperau să uiți că mă iubești. ‎- Nicio șansă!
‎Oricum...
‎Aceea erai tu.
‎Acum vorbim de Charles.
‎E făcut din cu totul alt aluat.
‎Da.
‎Mi-am găsit calea spre bibliotecă.
‎Acum știu cine a fost ‎Llywelyn ap Gruffudd.
‎Întâiul și adevăratul ‎Prinț al Țării Galilor.
‎A primit titlul ‎de la regele Angliei, Henric al III-lea.
‎A fost ucis mai târziu de Eduard I,
‎care i-a conferit fiului său ‎titlul promis lui Llywelyn.
‎La porțile castelului Caernarfon.
‎Marea trădare.
‎Dar speranța străveche rămâne vie.
‎O profeție...
‎că, într-o zi, un prinț va fi prezentat
‎de pe Poarta lui Eleanor ‎de la Caernarfon...
‎și că va fi un fiu al Țării Galilor, ‎vorbitor de galeză.
‎Nu pot deveni fiu al Țării Galilor.
‎Dar lucrez la partea cu galeza.
‎Bine.
‎E momentul să te las să faci
‎ce fac prinții tineri și fără angajamente
‎seara, departe de casă.
‎Da, eu...
‎Mă întorc în cameră.
‎- Mănânc acolo. ‎- Singur?
‎Nu ai...?
‎Nu ai cunoscut...?
‎Nu-i nimic, serios.
‎Sunt foarte obișnuit cu asta.
‎Nu se văd mult, din fericire.
‎Intră.
‎Nu știu cum suportă Tedi ‎să fie în aceeași cameră cu el.
‎Ții asta, te rog?
‎Intră în casă.
‎Dnă Millward.
‎Ce e cu tine?
‎Nu are niciun prieten. Ce era să fac?
‎Nu îi ești prieten, ci profesor.
‎E doar un puști, Silvia.
‎Dumnezeule!
‎Îl placi.
‎Nu îl plac...
‎Și ce dacă?
‎Totul e în regulă aici?
‎Am numărat până aproape la zece. ‎E un bun profesor.
‎E ora de culcare.
‎La culcare, micuțule.
‎Nu vreau.
‎Nu ai de ales.
‎Eu și mama venim să te culcăm.
‎Haide.
‎Îl învățam galeză.
‎Doi, trei, patru.
‎Te-ai descurcat de minune.
‎Data viitoare, îl poți învăța ‎să numere până la o sută.
‎Noapte bună!
‎Așa v-ați cunoscut?
‎La un marș?
‎Cam așa ceva.
‎În orășelul Capel Celyn.
‎Am de văzut multe locuri.
‎Nu îl poți vedea pe ăsta.
‎E sub apă.
‎Guvernul l-a inundat.
‎Au făcut un rezervor nou.
‎Să alimenteze Liverpool cu apă potabilă.
‎Din Anglia.
‎Unul dintre ultimele sate ‎în care se vorbea doar galeză
‎zace tăcut la fundul unui lac.
‎Nu mă mir că sunteți furioși.
‎Și nici că atât de mulți vor...
‎să-mi pună bețe-n roate.
‎Răzbunare.
‎Nu e vorba de asta.
‎Sau nu ar trebui să fie.
‎Oamenii își doresc ‎doar... autodeterminare.
‎Să nu fie priviți de sus.
‎Să nu fie dominați, ‎guvernați de cei aflați atât de departe,
‎încât nici nu cunosc cine ești, ‎ce crezi sau ce îți trebuie.
‎Da.
‎Cunosc sentimentul.
‎Ce crezi că voia să spună cu asta?
‎Nu știu.
‎Ai văzut ce față a făcut ‎când l-am dus pe Andras la culcare?
‎Nu cred că a mai văzut ‎părinți care să facă asta.
‎Să-și culce copilul împreună.
‎Cum arăta?
‎Zdruncinat.
‎Vezi?
‎Îți pare rău pentru el.
‎Nu-mi pare rău.
‎Și ce dacă?
‎Nu te grăbi când spui „atmosferă”.
‎Mi s-a trimis o invitație ‎să particip la învestitură.
‎Sunt anumite lucru la care trag linie.
‎- Încă am opiniile mele. ‎- Desigur.
‎Mai e doar un lucru.
‎Discursul meu...
‎a fost scris de oameni care nu mă cunosc.
‎Ca urmare, nu arată cine sunt sau ce cred,
‎și nici ce am învățat ‎pe timpul șederii mele aici.
‎Vreau să fac câteva adăugiri ‎în propria-mi voce.
‎Să vină de la mine.
‎Cum ar fi?
‎Le-am scris în engleză.
‎Trebuie traduse.
‎Uitați.
‎O să arunc o privire.
‎1 IULIE, 1969
‎Bună ziua! Urmăriți BBC.
‎Vă urăm bun venit ‎în principatul Țării Galilor,
‎unde publicul entuziasmat așteaptă ‎învestitura prințului Charles
‎ca Prinț de Wales, în această zi istorică.
‎Da?
‎Haide. Nu lăsa publicul să aștepte.
‎Bună dimineața și ‎bore da ‎din interiorul castelului Caernarfon,
‎unde s-au finalizat pregătirile ‎pentru sosirea Maiestății Sale
‎și, desigur, a tânărului ‎care o va urma în viitor la tron.
‎Prințul are un public mare.
‎Atmosfera publicului crescând este ‎de anticipare, fervoare
‎și, după unele opinii, ‎de tensiune palpabilă.
‎O să fie bine.
‎Charles!
‎Publicul îl primește cu urale.
‎S-au auzit doar câteva huiduieli.
‎În rest, poporul galez îi oferă ‎un sprijin enorm.
‎Două minute, Alteță.
‎Eu, Charles...
‎Prinț de Wales...
‎îți sunt supus cu viața și cu trupul...
‎cu credință pământească...
‎și lealitate și cinste.
‎Îți jur solemn...
‎să-ți stau pavăză în fața tuturor.
‎Cu mare mândrie...
‎accept această onoare astăzi...
‎În acest loc istoric...
‎În fortăreața spectaculoasă...
‎...în care ne aflăm acum.
‎Cu adevărat...
‎Atmosfera...
‎...și emoțiile sunt copleșitoare.
‎A fost o mare onoare ‎să fiu primit în Țara Galilor...
‎Mi-au fost deschiși ochii ‎privind perspectiva galeză.
‎Țara Galilor are o istorie demnă.
‎Este de înțeles că galezii
‎doresc să-și păstreze datinile și cultura,
‎identitatea, caracterul...
‎și caracterul național.
‎Este important să le respectăm.
‎Țara Galilor are propria sa identitate.
‎Propriul său caracter și voință.
‎Are o voce proprie.
‎Salut!
‎Voiam să vă mulțumesc înainte să plec.
‎- Pentru tot. ‎- A fost plăcerea mea.
‎Andras, uite cine e aici.
‎Și să vă dau asta.
‎Mulțumesc.
‎Ce mai faci, Andras?
‎Foarte bine. Mersi, Charles.
‎Grozav!
‎Și acum? Te întorci în Anglia?
‎Nu. Voi face un tur de patru zile ‎prin Țara Galilor,
‎să cunosc orașele și oamenii.
‎Și să ascult.
‎Bravo ție!
‎Te-ai descurcat grozav.
‎Am avut un profesor bun.
‎Stai aici.
‎Charles.
‎Sunt curios.
‎Cum a primit familia ta ‎schimbările aduse discursului?
‎De asta e bine că l-am ținut în galeză.
‎N-au înțeles o vorbă din ce am spus!
‎ANTOLOGIE
‎- Se cuvin felicitări, domnule. ‎- Mulțumesc, Stephen.
‎Am văzut la televizor. Erați elegant.
‎- Măreț, nu? ‎- Da.
‎Vreți să luați cina?
‎Eu...
‎- Unde e regina? ‎- S-a retras.
‎Poți s-o întrebi dacă mă primește?
‎Prea bine.
‎Maiestatea Sa spera ‎să așteptați până mâine-dimineață.
‎Dacă nu, vă va primi puțin în dormitor.
‎Intră.
‎Asta e tot?
‎Ăsta e comitetul de primire?
‎Ce mai e de spus?
‎Poate: „Mulțumesc”, sau: „Felicitări”?
‎Dacă ar trebui să ne mulțumim reciproc ‎pentru ce facem, n-am avea timp de nimic.
‎M-am întors dintr-un încărcat turneu ‎al Țării Galilor după învestire..
‎A mers mult peste așteptări.
‎Mulțumesc.
‎Ai fost trimis acolo să arăți respect
‎și să împaci spiritele, ‎nu să-ți scindezi familia.
‎Nu am făcut așa ceva.
‎Am avut ocazia să citesc traducerea ‎a ceea ce ai spus și ai sugerat.
‎Paralela dintre tine și Țara Galilor ‎a fost evidentă.
‎- Zău? ‎- Inconfundabilă.
‎Doar ție.
‎Și Țării Galilor, se pare.
‎„Dacă uniunea e să dăinuie,
‎trebuie să învățăm ‎să ne respectăm diferențele.
‎Nimeni nu vrea să fie ignorat,
‎să nu fie văzut sau ascultat.”
‎Mă înșel?
‎Nu se aseamănă ‎problema mea și cea a galezilor?
‎Sunt ascultat în familie?
‎Sunt văzut drept ceea ce sunt? Nu.
‎- Am o voce? ‎- Una prea puternică, zic eu.
‎Toți trebuie să renunțăm la vocea noastră.
‎Toți am făcut sacrificii ‎și ne-am reprimat personalitatea.
‎O parte din noi se pierde întotdeauna.
‎Asta e o alegere.
‎Nu este o alegere.
‎Este o datorie.
‎Eram de vârsta ta ‎când străbunica ta, regina Maria,
‎mi-a spus că cel mai greu este ‎să nu spui și să nu faci nimic.
‎Necesită fiecare picătură de energie.
‎Nu este natural sau uman să fii imparțial.
‎Lumea mereu va dori ‎să zâmbim, să ne încruntăm sau să vorbim.
‎Făcând asta, ne vom fi declarat ‎o poziție, un punct de vedere,
‎iar acesta este singurul lucru ‎la care nu avem dreptul.
‎De asta trebuie să ascundem ‎aceste sentimente.
‎Cu cât mai puțin facem, spunem, ‎vorbim, acceptăm sau...
‎Gândim...
‎sau respirăm...
‎sau simțim sau existăm...
‎Cu atât mai bine.
‎Poate mie nu-mi vine atât de ușor ca ție.
‎- De ce? ‎- Fiindcă mie-mi bate inima-n piept.
‎Am personalitate.
‎Gânduri și voință proprii.
‎Nu sunt doar un simbol.
‎Pot conduce nu doar purtând uniforme ‎sau tăind panglici,
‎ci arătând lumii cine sunt.
‎Mamă, eu am o voce.
‎Să-ți spun un secret.
‎Nimeni nu vrea să o audă.
‎Vorbești despre țară... ‎sau despre propria mea familie?
‎Nimeni.
‎Coroana ce încinge...
‎regeasca frunte muritoare...
‎este palat al morții.
‎Șuia stă acolo...
‎și dă cu tifla tronului și pompei.
‎Îi îngăduie-o suflare...
‎micul rol de rege...
‎de prea temut și de tiran...
‎Lăsându-l în zadar să se încreadă...
‎Ca și cum carnea ce-o purtăm în viață ‎ar fi din bronz de nepătruns.
‎Dar când s-a săturat de șagă,
‎ia un bold...
‎străpunge zidul...
‎Și adio, rege!
‎Acoperiți-vă...
‎și nu mai râdeți, cu-atâtea ploconeli, ‎de-o carne slabă.
‎Lipsiți-mă de slava voastră și tradiție,
‎de fast și de protocol,
‎fiindcă m-ați confundat în tot acest timp:
‎Mănânc ca voi...
‎râvnesc...
‎ori simt durerea.
‎Nevoia de prieteni.
‎Când sunt așa...
‎cum îmi puteți spune...
‎că sunt rege?
‎Am un prieten ‎Care locuiește la Palatul Buckingham
‎Numele lui e Carlo Windsor
‎Ultima dată când i-am bătut la ușă
‎Mama lui m-a primit și mi-a spus
‎Carlo, Carlo, ‎Carlo joacă polo azi, azi
‎Carlo, Carlo, ‎Carlo joacă polo cu tati, tati
‎Cântați cu mine, tineri și bătrâni
‎În sfârșit avem un „Prinț” ‎În tărâmul cântecului
‎Carlo, Carlo, ‎Carlo joacă polo cu tati, tati
‎Cântați cu mine, tineri și bătrâni
‎În sfârșit avem un „Prinț” ‎În tărâmul cântecului