EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Inden længe rejser I mod Månen. En rejse på 386.000 kilometer.
Hvis det lykkedes, bliver I de første mennesker,
der sætter fod på et andet himmellegeme.
Hvad er det helt præcis, I håber på at finde?
Jeg tror, at noget, som er vigtigere end de svar, vi finder, er,
at vi kommer til at stille en masse nye spørgsmål.
-Mr. Armstrong. -Neil.
Neil! Marvin Miles fra Los Angeles Times.
Nedstigningen til måneoverfladen lyder til at blive en udfordring.
Hvor lavt må brændstofniveauet være, og hvor længe kan I afbryde missionen?
Vi har foretaget forbedringer i kontrolsystemet i de seneste måneder.
Den kraftdrevne nedstigning styres i høj grad af computeren.
Oberst Aldrin. Når I er landet på Månen, hvad forventer De så fra første færd?
Hvad er Deres forventninger, håb, bekymringer?
Umiddelbart efter landingen vil vi være mest optaget af månemodulets integritet.
Hvis det er beskadiget, kan vi ikke fortsætte arbejdet på måneoverfladen...
Er det astronauterne?
-I er ydmyge mænd... -Hvorfor sidder de i et aflukke?
Så de ikke smittes med bakterier.
...indkapsler noget dybt menneskeligt.
Vil du sidde ned, eller skal du bare stå der?
...flytte grænser.
Udforsker vi ikke eller stiller spørgsmål,
er vi vel dømt til at være en form for stagnerende art?
USA's udenrigsministerium spurgte, om jeg ville sende en besked.
-Hvilken slags besked? -Til astronauterne.
De har bedt en håndfuld individer fra hele verden,
et tværsnit af civilisationen, om at sende en besked som fælles medmenneskelighed.
Hvad sagde du så?
"På briternes vegne hylder jeg den viden og det mod, der har bragt os til Månen.
Må denne rejse være med til at øge menneskehedens viden og velfærd."
En af dine bedste.
-Hvordan bliver det videregivet? -På en plade, lader det til.
-Hvilken plade? -En silikoneplade.
De sendte et billede. En lille plade
med bittesmå, mikroskopiske inskriptioner med guldbogstaver.
"Fra planeten Jorden, juli 1969."
De lægger den i en lille hvid taske.
-Med en olivengren. -Olivengren?
Den kan de små grønne mænd svinge med.
Jeg går i seng.
Der er kirkegang i morgen kl. 9, ikke kl. 10.
MÅNESTØV
Hvorfor gør vi det her?
Uge efter uge. Som lemminger.
-Hvad betyder det for dig? Helt ærligt. -At gå i kirke?
Det er en chance for at gøre status
og tænke over den forgange og næste uge.
Det har man sin kalender til.
-Man tænker over livets store spørgsmål. -Jamen det gør man ikke.
Man tænker mest på,
at domprovsten siger noget kedeligt vås og bør holde mund.
Han har været hos os i næsten 20 år.
Nok er han loyal, men ikke interessant.
-Goddag. -Godmorgen.
Nok har de mund, men de kan ikke tale.
Nok har de øjne, men de kan ikke se.
Nok har de ører, men de kan ikke høre.
Nok har de næse, men de...
Der kan du se? Det er ikke en prædiken, men fuld narkose.
Men de kan ikke lugte.
Sådan bliver også de, der har lavet dem.
Alle, der stoler på dem...
Det er sidste gang.
Og Herren...
Fra nu af om søndagen, når I sidder her,
vil jeg bruge denne time på noget fornuftigt.
...men vi priser Herren og ikke falske gudebilleder.
-Michael. -Deres Majestæt.
Vil du mene, at domprovsten kan have nået...
Hvordan skal jeg sige det pænt? Sin forældelsesdato?
Der var nogle, der kæmpede for at holde sig vågne.
Vi kunne diskret begynde at lede efter en afløser.
En, som der er lidt mere...
-Fut i. -Ja.
-Pift. -Præcis.
-Pep. -Ja tak. Tak.
Her ved Cape Kennedy er vi klar til måneopsendelsen.
-Kigger du, Anne? -Kom og leg med os!
Mighty Saturn V, det store måneekspresfartøj,
er klar til at forlade rampe 39 her ved Cape Kennedy
til tiden om cirka 30 minutter.
Denne store begivenhed, der unikt forener hele verden,
fordi hele verden med stor interesse følger med i denne rejse,
og efter rejsen vil vi på Jorden for evigt være forandrede.
DEN 16. JULI 1969
-Hvor er hun? -Hvem, Deres Højhed?
Siger jeg "hun" her i Buckingham Palace, hvem tror du så, jeg mener?
Jeg har ledt efter dig overalt. Hvor var du?
Jeg talte med kandidater til embedet som ny domprovst.
-Nogen dygtige? -Ja, jeg tror, vi har fundet en.
-Hvor gammel? -På din alder.
-Jaså? -Han passer godt til det.
-Til hvad? -Opgaven, jeg pålagde ham.
T minus 15 sekunder. Inertistyring.
Tolv, elleve, ti, ni...
Tænding påbegyndt.
Seks, fem, fire, tre, to, en.
Den letter. Den er lettet.
32 minutter over. Apollo 11 er opsendt.
Fantastisk. Sikke nogle mænd. Sikke et mod.
-Rakettårnet er frit. -Rullemanøvre igangsat.
Neil Armstrong melder om rullemanøvre, som vil sende Apollo 11...
11, Houston. Træk på alle motorer. Alt ser fint ud.
Modtaget. Klart og tydeligt. Houston.
-Separation af trin. -Modtaget. Vi bekræfter separation.
-Tårnet er væk. -Modtaget.
Neil Armstrong bekræfter både separation af raketbooster
og separation af opsendelsestårn.
Apollo 11. Her er Houston.
Lidt under et minut til antænding, og alt er klar.
-Modtaget. -Antænding.
Vi bekræfter antænding. Mekanisk tryk klar.
Apollo 11 har nu fuldført den tænding, der skal sende den til Månen,
og er nu fri af Jordens bane
og bevæger sig med en enorm hastighed af 38.950 km/t. mod Månen.
Astronauterne har nu fuldført det, de kalder sammenkoblingsmanøvren.
Denne risikable procedure betyder, at kommandoservicemodulet, Columbia,
frakobles rumfartøjet, driver en smule frem,
vender rundt og kobler sig til månemodulet, Eagle.
Den nye samling frakobles derefter det sidste trin på Saturn-raketten.
Som sagt en nervepirrende opgave, men alt er gået uden problemer.
På tirsdag i næste uge er De i Cheshire for at besøge British Salt Limited.
Om onsdagen skal De til Norfolk for at indvie en ny gasledning.
Og på fredag...
MÅNEKAPLØB
...Macclesfield til åbent hus
i Machine Tool Industry Research Association.
Samme aften afholder British Concrete Society en middag,
hvor De skal overrække en pris.
-Må jeg forstyrre, Deres Kongelige Højhed? -Hvad?
Den nyligt udpegede domprovst i Windsor, Robin Woods, vil gerne tale med Dem.
-Han har en anmodning. -Fint. Skriv det i kalenderen.
Endnu et højdepunkt ligesom prisuddelingen for British Concrete Society.
-Er det en spøg? -Desværre ikke.
Han er her faktisk nu.
Goddag?
-Deres Kongelige Højhed. -Hvad kan jeg hjælpe med?
Da vi flyttede hertil, kunne min kone og jeg ikke undgå at bemærke,
at der er et stort antal bygninger ved Windsor-ejendommen, der står helt tomme.
Helt specifikt...
...old Canons' Cloisters, et par bygninger ved Dentons Commons,
alle bygningerne ved North Walls og de mindre kanoners gamle bygninger.
Jeg er klar over, at jeg spørger
meget direkte, men jeg tænkte på, om jeg må benytte en af dem.
-Er der noget galt med jeres bolig? -Nej. Den her skal ikke bruges som bolig.
I mange år har jeg haft en drøm om at etablere et akademi eller konservatorium.
-For hvad dog? -Personlig og spirituel udvikling.
Noget, jeg har opdaget, og som jeg selv har oplevet,
men også observeret ... ja, hos andre,
er, at når man når en vis alder, kan man gå op i en spids.
En krise kan man vel kalde det.
Man mister sit livsperspektiv. Det er som en nedtur.
Det rammer tit forretningsmænd og chefer, men også præster.
Der er især en høj grad af utilfredshed blandt midaldrende præster,
så tænkte jeg, en bygning i de idylliske omgivelser
ville være et godt sted for præster at komme og lade op,
reflektere og hæve deres niveau.
Hvad skulle de foretage sig?
Tale, læse, tænke.
Må jeg have lov at sige, det er en helt forkert idé.
Man hæver ikke sit niveau ved at tale og tænke.
Det gør man via handling.
Sådan her. Det er sådan her, man undgår nedturen.
Men hvis en af bygningerne står tom,
og du vil fylde den med varm luft og tanker, skal du være velkommen.
Mange tak.
Nu er der ikke længe til. 17 minutter, og der tælles ned.
DEN 20. JULI 1969
Landingsmodulet er frakoblet kommandomodulet
og er nu på vej ned til måneoverfladen.
Armstrong og Aldrin lader månemodulet foretage en slags piruette, så Collins...
-Nigel. Vil du vække børnene? -Javel.
-Og hent Dronningen, tak. -Javel.
Andrew, skat. Det er nu.
Edward.
Edward. Du skal op nu.
Kom. Tag din kåbe på.
Kom, Edward. Skynd dig.
-Vent lige. -Kom nu!
-Det er en spændende aften, ikke? -Bestemt.
Hvad siger du til en drink med os?
-Det lyder godt. Tak, Deres Majestæt. -Selv tak.
Michael Collins er nu alene i fartøjet, så når det passerer bag Månen,
vil al kontakt til menneskeheden blive afbrudt.
Den mest ensomme mand i universet.
-Skynd dig, Andrew. -Hurtigt.
Sid stille.
Ikke mere hopperi.
Nu er de kun cirka 600 meter fra måneoverfladen.
Landingsstedet er blandt andet valgt, fordi det er blødt...
Værsgo, sid ned.
...den mindste kontakt med sten eller kratere kan ødelægge månemodulet...
En drink?
-Kan du se, Robert? Han har fødselsdag. -Flyvehøjden er lidt høj.
Houston. Der sker lidt udsving...
-De lander snart. -Se.
-Hvad er det? -Det ved jeg ikke.
Skynd dig, John. Du går glip af det.
Hvad siger de?
De er skiftet til manuel kontrol. Der er noget galt.
-Det er helt uvirkeligt. -Ja.
106 meter. Nede på fire.
Hvad, hvis de ikke kan lande?
Nej, de løber tør for brændstof. Vær nu stille, tak.
-12 meter. Nede på to en halv. -Vær stille, tak.
Nu lander de snart.
Hvad sker der nu?
Houston. Tranquility Base.
-Ørnen er landet. -Menneske på Månen.
-De klarede det! -Mennesket er landet på Månen.
-Så du det? -Ja, far.
Mens vi sidder og ser disse billeder, er hele verden forenet som...
-Fantastisk. -...en slags mirakel.
-Aldrig før har hele planeten... -Skal vi flyve til Månen?
Nej, skat. Pas på hans hoved. Pas på hans hoved.
Meteor.
Dette er et historisk øjeblik.
-Ørnen er landet. -For nogle af os er dette guddommeligt.
-Tænk, de er på Månen. -Og dog...
...er vi alle uanset race, køn eller religiøs overbevisning
fælles om denne enkeltstående menneskelige bedrift.
Neil. Vi kan se, at du går ned ad stigen nu.
Jeg står neden for stigen.
Månemodulets ben er kun sunket ganske lidt ned i overfladen.
Dog ser overfladen ud til at være finkornet, når man kommer tættere på.
Det er nærmest ligesom pudder. Det er meget fint.
Jeg træder ned fra stigen nu.
Det er kun et lille skridt for mennesket,
men et kæmpespring for menneskeheden.
Det er en form for rå skønhed. Det minder meget om ørkenen i USA.
Det er anderledes, men der er virkelig flot her.
Dette er en stærk påmindelse om, hvor langt vi kan komme som art.
Det er ikke blot ingeniørkunstens sejr, vi oplever her i dag,
men en sejr i forhold til menneskets stræben.
Ønsket om bogstaveligt talt at nå stjernerne.
Jeg tror, at dette nye perspektiv, at se Jorden fra rummet
i hele dets enhed og sammenhæng,
vil kunne inspirere til en enestående ændring af vores tankegang.
-Smukt syn. -Ja, er det ikke?
Det er et storslået syn.
Storslået forladthed.
Hr. direktør, mine damer og herrer, ærede medlemmer
af The Wool Textile Delegation.
Jeg sætter stor pris på den ære, I har udvist mig med denne invitation
til Thomas Burnley & Sons' fabrik her i Yorkshire.
Det banebrydende arbejde, I udfører her ved at tage...
Der kommer et tidspunkt, et øjeblik, som alle oplever,
hvor tandproteser og anden protetik bliver en uundværlig del af ens liv.
Ifølge sidste års tandsundhedsundersøgelse blandt voksne...
Må jeg?
-Tager De styringen? -Ja.
Hvad laver De?
-Dette er ikke på flyveskemaet. -Der er ingen trafik.
Deres Højhed.
Flyvehøjden for dette fly er 14 kilometer.
Vi ved begge, den sagtens kan nå længere op.
Jamen De...
Kom så.
Hold da op. Er det ikke smukt?
Sikkert, men lige nu presser vi flyet til det yderste.
Muligvis, men se bare.
Vi har også levet. Bare et kort øjeblik.
De første mænd på Månen begyndte første del af deres hjemtur
for en time og seks minutter siden.
Et nyt kapitel i menneskets historie er åbnet. Kapløbet til Månen er slut.
Hvad betyder dette utrolige vovestykke for menneskene på denne planet?
"Vi skal ikke holde op med at udforske,
og målet for alle vore opdagelser vil være at nå dertil, hvor vi startede,
og for første gang kende stedet."
Disse ord af T.S. Eliot har aldrig lydt mere sande.
Vi står foran en ny tidsalder for udforskning af rummet.
Løftet om rummet har aldrig føltes mere virkeligt...
-Godmorgen. -Godmorgen.
-Deres Kongelige Højhed. -Åh, nej.
Godmorgen.
Jeg tænkte på, om De har tid til at hilse på de nytilkomne.
Din koncentrationslejr for spirituelt udfordrede?
-Jeg kalder det et fornyelsescenter. -Ja, det gør du vel.
Det er en interessant gruppe i alle aldre fra hele Storbritannien.
-Vil De deltage? -Deltage i hvad?
Det er et akademi for blokerede midaldrende præster.
Netop.
Har du ikke bemærket det, er jeg ikke præst.
Bare for at hilse på.
-Nu? -Hvorfor ikke?
Godt så. Sæt dig ind.
Skal jeg udvise fortvivlelse? Skal jeg sukke og jamre på dramatisk vis?
Man vil jo gerne passe ind.
Jeg har stedets ejer med. Hans Kongelige Højhed, Hertugen af Edinburgh.
-Deres Kongelige Højhed. -Godmorgen.
-Deres Kongelige Højhed. -Godmorgen, Deres Kongelige Højhed.
Nå, men... hvad har I så foretaget jer?
Ud over at svine huset til, ser jeg.
Vi indledte med at tale om, hvorfor vi hver især har valgt at komme,
og således fremføre, hvad vi håber på at opnå.
Måske kunne vi gentage det for Hans Kongelige Højhed.
Michael.
Jeg er kommet, fordi jeg for nylig nåede en vis alder...
Jeg lader være med at spørge.
Jeg besluttede at give mig selv en karakter,
og jeg følte, at jeg var dumpet. Så karakteren blev fire.
-Du milde. -Men hvorfor?
Ja, altså ... når jeg gik ind i kirken,
tillod jeg mig selv at drømme, at den fremskridende alder
ville bringe nye åbenbaringer med sig.
Indsigt. En voksende tro.
En voksende menighed.
I stedet befinder jeg mig i et lille landsbysogn med en svindende menighed.
-Aftagende fremmøde. -Javel.
Har det efterladt dig med en følelse af skuffelse
og af at underpræstere og være retningsløs?
Ja.
Følelsen af at være retningsløs og overflødig...
Det er noget, som et par af de andre her kan nikke genkendende til.
Fordi folk har vendt sig bort fra os. De har vendt sig bort fra kirken.
Vi er tydeligvis dårlige til at kommunikere med folk.
Flere og flere oplever, at deres spirituelle behov opfyldes et andet sted.
Hvor for eksempel?
-Månen. Jeg... -Månen. Ja, Deres Kongelige Højhed.
500 millioner mennesker så månelandingen.
-Ja. -500 millioner mennesker!
De oplever på tv, hvad de plejede at opleve i kirken.
En form for sammenhold, et fællesskab, ærefrygt og undren.
Vi er blevet enige om, at det er del af et større skifte fra religion til videnskab.
Jo større bedrifter videnskaben opnår, jo flere mysterier den opklarer,
jo flere spørgsmål den besvarer,
des mindre behov er der for en gud, der giver svar.
Det minder mig om Keats.
"Hvad findes der i dig, Måne, at du rører mit hjerte så dybt?"
Nu ved vi, hvad Månen er.
Ingenting.
Kun støv. Stilhed.
Monokromatisk tomrum.
Vi oplever ikke, at en gud har skabt disse sten eller rumstøv.
Det er blot en ukendt vidtstrakt størrelse.
"Når jeg ser din himmel, dine fingres værk,
Månen og stjernerne, som du satte der,
hvad er da et menneske, at du husker på det,
og et menneskebarn, at du tager dig af det?
Hvad mener De?
Mig?
Det skal jeg sige jer.
Jeg har aldrig før hørt sådan en omgang prætentiøs, selvynkende sludder.
Det, I trænger til, er at lette rumpen. I skal ud i verden og udrette noget.
Det er derfor, I føler jer så fortabte.
Jeg tror på, at der i mennesket, i alle, findes en trang til at markere sig.
Handling er det, som definerer os. Handling, ikke lidelser.
Alt det her med at sidde og tænke og snakke...
Lad mig spørge jer:
Tror I, at astronauterne deroppe er katatoniske som jer? Selvfølgelig ikke.
De har for travlt med at udrette noget spektakulært.
Som følge heraf er de et med verden.
Et med deres Gud, og de er lykkelige.
Det er mit råd.
Gør som handlingernes mænd, som Armstrong, Aldrin og Collins.
Disse mænd får 12 i karakter med kryds og slange. De sidder med svarene.
De er ikke navlebeskuende mænd, der inficerer hinanden med dommedagsvarsler.
Hvis I beslutter jer for at handle, kan I starte med at rengøre gulvet.
Nu igen.
Da USA's udenrigsministerium spurgte os...
Det er anden gang på en uge.
...om vi ville sende en besked til Månen, spurgte de også om noget andet.
Om hvor mange gange årligt den britiske kongefamilie spiser råvildt?
Nej.
Hvis jeg ikke snart får noget andet mad, begynder jeg at få gevirer.
-Hører du efter? -Ja.
Jeg er lutter øre. Små brune lodne ører.
Forudsat de kommer tilbage til Jorden i live
og efter alle test stadig kan stå oprejst,
vil vi så invitere astronauterne i audiens?
Hvad? Armstrong, Aldrin og Collins?
-Her på slottet? -Ja.
De skal Jorden rundt på en sejrstur.
-Skal jeg sige ja? -Du godeste. Ja, meget gerne.
-Jeg tænkte nok, det ville opmuntre dig. -Ja.
Trænger jeg til opmuntring?
En smule.
De ankommer til Heathrow lufthavn kl. 14.
De køres til den amerikanske ambassade ved Grosvenor Square
for at mødes med ambassadøren.
Dernæst møder de Hendes Majestæt Dronningen på Buckingham Palace,
Dronningemoderen, Hertugen af Edinburgh, Prinsesse Margaret, Prinsesse Anne,
Prins Andrew og Prins Edward.
-Hvornår er det? -Omkring kl. 16.00, Deres Majestæt.
Byder vi dem på noget? Te?
Nej, det er bedst at holde tempoet oppe, så de skal ikke sidde ned.
Jeg er enig.
-De bliver her højst en halv times tid. -Godt.
-Jeg vil gerne indgive et ønske. -Deres Kongelige Højhed.
I stedet for at blive ledt ind sammen med de andre
tænkte jeg på, om jeg måtte få lidt tid alene med astronauterne...
...ved et særskilt privat møde.
Flyver over for flyvere. Pilot over for piloter.
Jeg skal spørge ambassadøren, men jeg er da sikker på, det er muligt.
Er et kvarter tid nok?
-Et kvarter? -De har vist en stram tidsplan.
Til at diskutere menneskets største bedrift?
Nej.
Det er slet ikke nok.
Men jeg kan se, at jeg ikke får mere.
SPØRGSMÅL
Efter turen fra Berlin til Londons Heathrow lufthavn
begyndte Apollo-mændene et hektisk 22 timer og et kvarter langt besøg,
der kræver samme form for præcision og timing som deres rummission.
Det berømte "Mennesket på Månen"-hold
med Neil Armstrong, Buzz Aldrin og Michael Collins, ledsaget af deres hustruer,
modtog den varmeste velkomst af det britiske folk.
Astronauterne indrømmede, at deres verdenstur er begyndt at stresse dem lidt.
Her sætter mennesket fra planeten Jorden for første gang en fod på Månen.
Juli 1969.
Jeg ser det hele meget tydeligt.
Lyset er tilstrækkeligt stærkt
og danner modlys foran månemodulet, så alt står meget klart.
FINDES MENNESKETS SKÆBNE HINSIDES DENNE PLANET?
-Smukt syn. -Ja, er det ikke?
Et storslået syn.
De amerikanske astronauter kommer nu til Buckingham Palace.
De verdensberømte Neil Armstrong, Buzz Aldrin og Michael Collins...
-Deres Majestæt, mr. Neil Armstrong. -Goddag. Velkommen.
-En fornøjelse. -I lige måde.
-Mrs. Armstrong. Oberst Michael Collins. -Goddag.
-En fornøjelse at møde Dem. -I lige måde.
En fornøjelse at møde Dem, unge mand.
Deres Højhed.
Jeg håber ikke, du vil tale om børn.
-Har de ventet længe? -Nej, kun et kort øjeblik.
Mr. Neil Armstrong, oberst Michael Collins og oberst Edwin Aldrin, Deres Højhed.
Det er en stor, stor ære, d'herrer. Tillykke til jer alle.
Værsgo at sidde ned.
I behøver ikke at sidde så tæt. Som I kan se, er her masser af plads.
Jeg bemærkede, at I satte jer på samme pladser som i kommandomodulet.
Nå, men jeg ved ikke, om I ved det, men jeg er faktisk også selv pilot,
og jeg var...
-Har du det godt? -Javel. Jeg er bare forkølet.
-Værsgo. -Jeg...
-Det er rent. Det lover jeg. -Tak.
-Jamen dog. Er I alle blevet forkølede? -Ja, vi er.
Så sidder vi her.
Jeg vil gerne sige, at jeg beundrer det, I har udført.
Det er ganske bemærkelsesværdigt.
Men jeg kan på en måde også identificere mig med jer.
-Prosit. -Undskyld.
Jeg...
Jeg har skrevet spørgsmål ned.
Jeg havde egentlig forestillet mig, jeg ville stille jer tekniske spørgsmål.
Hvordan føles G-påvirkningen i den størrelsesorden og så videre, men...
Men ser I ... jeg har indset...
...at de spørgsmål, jeg egentlig gerne vil have svar på, er...
I er nok for unge til at forstå det, men...
Der kommer et tidspunkt i ens liv, hvor man begynder at tænke over,
hvad man egentlig har opnået.
På grund af den position, jeg har fået her...
...den, jeg er blevet...
...min hustru...
Jeg har...
Jeg har ikke kunnet opnå det, jeg gerne har villet...
...som menneske, som...
...som eventyrer.
Da jeg så, at I tre helte udførte jeres arbejde,
var det ligesom at opleve en drøm.
Derfor greb jeg chancen for at mødes med jer,
også selvom det kun er ti minutter, så jeg vil spørge jer...
...hvad I tænkte...
...da I var derude?
Neil?
Altså ... tydeligvis en form for lettelse, at missionen lykkedes.
Selvfølgelig.
Det var også helt fænomenalt, det, vi så, ikke?
-Jo. -Ja, fantastisk.
Men det, jeg mener, er ikke så meget...
...det, I egentlig så, men derimod...
...perspektiver, observationer af...
...af vores placering.
Ærligt talt var der ikke meget tid til det.
Som pilot ved De, at det, der bankes ind i hovedet på en,
er protokol og procedure.
-Man skal følge reglerne. -Ja.
Men som astronaut er der dobbelt så meget.
Vi brugte det meste af tiden på at hakke punkter af på lister.
Tjek, hak af...
Øjnene er rettet mod opgaveprotokollen, så man har ikke tid til at se ud.
-Vi havde travlt. -Jeg forstår.
-Stram snor. -Det meste af tiden er man så træt.
Uanset træningen vænner man sig aldrig til at sove der.
Sove.
Neil. Fortæl Hans Kongelige Højhed om det, der skete, efter du gik på Månen.
-Det vil jeg gerne høre. -Det vil han.
-Efter jeg havde gået på Månen... -Jeg så det hele. Hvert skridt.
Så gik jeg tilbage til modulet og vidste, at vi kun havde få timer til
at hvile os i, før vi skulle af sted igen, så jeg...
-Jeg bøjede hovedet, lukkede øjnene... -Nu kommer det.
Men jeg hørte hele tiden den her lyd. Bang, bang.
-Hvad? -Bang, bang, bang.
Var det noget uden for modulet?
-Ved De, hvad det var? -Hvad?
Vandkøleren.
Den lavede den her lyd. Bang, bang...
Verdens dygtigste ingeniører kan få os til Månen,
men ikke bygge en ordentlig vandkøler.
Så De havde ret. Det var fyldt med overraskelser.
Javel.
Har De andre spørgsmål?
Nej, det er...
Vil det gøre noget, at vi stiller Dem nogle spørgsmål?
Selvfølgelig ikke.
Hvordan føles det?
Hvad?
-At bo sådan her. -For vi har hørt, I har 1.000 værelser.
Lægger man gangenes længde sammen, løber det op i seks en halv kilometer.
-Altså... -Har De en sækkepibespiller som vækkeur?
Hvor meget personale har I?
Og hvor mange slotte? Vi har hørt ... I har 12.
Kender De alle personerne på malerierne? Er det slægtninge?
Sover hundene i jeres soveværelse?
Det er min.
Tak. Lad os se, hvem der kommer først op.
Nu!
Nej!
-Sådan! -Det var tæt.
-En, to, tre. -Smil.
Et mere.
Jeg ved ikke, hvad jeg havde tænkt. Jeg havde ventet, de var ... kæmper, guder.
I virkeligheden var de bare tre små mænd med blege ansigter, og de var forkølede.
Jeg forstår dog deres sande egenskaber, der gjorde dem perfekte til opgaven.
Men de manglede tæft og fantasi.
Deres pligtfølelse og beskedenhed og pålidelighed.
Totalt fravær af originalitet eller spontanitet.
Det gør dem i stand til at håndtere en krise.
Det virkede fuldstændig som et antiklimaks at møde dem.
Tænk engang, at de rejser hele vejen til Månen uden at blive syge,
men er døden nær på en tur til London.
Det er ikke deres skyld. De har aldrig ønsket sig at være offentlige personer,
men på grund af en enkelt begivenhed er de det nu for evigt.
De leverede som astronauter...
...men skuffede som mennesker.
Alle vil granske dem resten af livet. De tør ikke tale,
fordi det vil afsløre deres sande jeg, og derfor kan de kun skuffe.
Derfor fortjener de vores medlidenhed.
Godt, der ikke var nogen små grønne mænd. De ville nok have tænkt:
"Hvis det er alt, hvad planeten Jorden har at tilbyde,
så lad os springe den over."
Det er ikke startet på et bestemt tidspunkt.
Det er sket mere gradvist.
Et dryp, dryp, dryp af tvivl,
utilfredshed, lidelse, ubehag.
Folk omkring mig har bemærket min generelle...
...irritabilitet.
Det er selvfølgelig ikke noget nyt.
Jeg er generelt ret krakilsk,
men jeg må også selv indrømme, at det er sket oftere i den seneste tid.
For ikke at tale om nærmest en misundelse
over de unge astronauters bedrifter.
Sygelig træningsafhængighed.
Manglende evne til at finde ro,
trivsel eller tilfredsstillelse.
Når man ser på alle disse symptomer, kræver det jo ikke et geni at se...
...at det hele tyder på, at jeg er lige midt i...
Jeg kan ikke engang få mig selv til at sige hvilken form for krise.
Den krise.
Jeg har selvfølgelig læst og hørt om andre, der har oplevet den krise,
og ligesom dem vender man blikket mod det sædvanlige
og tyer til alt det sædvanlige i et forsøg på at få det bedre.
Noget vil jeg gerne indrømme her, men så er der andet, jeg nok ikke bør.
Min mor døde for nylig.
Hun bemærkede, at det var galt fat.
Det er en god beskrivelse. Galt fat.
Hun bemærkede, at hendes yngste barn fattedes noget.
Hendes eneste søn.
Tro.
"Hvordan har din tro det?" spurgte hun.
Jeg er kommet her for at tilstå...
...jeg har mistet den.
Og ... uden den, hvad er man så?
Den...
Ensomheden, tomheden og antiklimakset
ved at rejse hele vejen til Månen
og ikke finde andet end forfølgende forladthed,
spøgelsesagtig stilhed, mørke.
Det er sådan, troløshed føles.
I modsætning til at finde...
...underværker, begejstring, miraklet ved...
...guddommelig skabelse, Guds plan og hensigt.
Hvad er det, jeg prøver at sige?
Det, jeg prøver på at sige...
...løsningen på vores problemer... Jeg tror ikke, det handler...
...om rakettens sindrige indretning eller videnskaben eller teknologien eller...
...selv tapperheden.
Nej, svaret findes herinde.
Eller her, eller hvor tro nu engang bor.
Derfor, domprovst Woods,
selvom jeg gjorde nar ad dig for det,
du og disse stakkels, blokerede, fortabte sjæle
forsøgte at udrette her i St. George's House,
er jeg nu fuld af respekt og beundring
og ikke mindst en smule desperat,
for jeg er kommet for at sige:
Hjælp.
Hjælp mig.
Og at indrømme...
...selvom de tre astronauter
fortjener vores ære og respekt for deres ubestridelige heltemod,
var jeg mere nervøs for at mødes med jer i dag,
end hvis jeg skulle sendes op i en raket.
PRINS PHILIP OG DOMPROVST ROBIN WOODS BLEV VENNER FOR LIVET.
I MERE END 50 ÅR HAR ST. GEORGE'S HOUSE VÆRET ET CENTER
FOR UDFORSKNING AF TRO OG FILOSOFI.
DET BLEV EN SUCCES, OG DET ER EN AF DE BEDRIFTER, PHILIP ER MEST STOLT AF.
Tekster af: Lene Bundgaard