ORIGINALNA NETFLIX SERIJA
Uskoro ćete krenuti prema Mjesecu, na put dug 390 000 km.
Ako uspijete, bit ćete prvi ljudi na površini drugoga nebeskog tijela.
Što očekujete da ćete otkriti?
Mislim da je još važnije
da će odgovori koje ćemo naći
biti činjenice koje će nas dovesti do novih pitanja.
-G. Armstrong. -Neile.
Neile! Marvin Miles iz Los Angeles Timesa.
Spuštanje na površinu Mjeseca čini se vrlo izazovnim.
Koliko ćete se spustiti
i koja je krajnja točka na kojoj možete odustati?
Postigli smo značajna poboljšanja sustava upravljanja prošlih mjeseci.
Spuštanjem će uvelike upravljati računalo.
Brigadire Aldrin, nakon što sletite, što očekujete od tih prvih trenutaka?
Imate li kakvih strahova, nada, briga?
Pa, odmah po slijetanju,
najveća briga bit će cjelovitost modula.
Bez te cjelovitosti
ne možemo nastaviti rad na površini Mjeseca.
Jesu li to astronauti?
-Vi ste skromni ljudi... -Zašto su u kutiji?
Da ne pokupe klice.
...i simbolizirate nešto ljudsko.
Hoćeš li sjesti ili ćeš samo stajati?
...pomaknuti granice.
Bez istraživanja, bez propitivanja,
nismo li kao vrsta osuđeni na zastoj u razvoju?
Američki State Department pitao je želim li poslati poruku.
-Kakvu poruku? -Astronautima koji idu na Mjesec.
Obratili su se nekolicini diljem svijeta.
Presjeku ljudske civilizacije,
da prenesu poruku zajedničke humanosti.
Što si rekla?
„U ime britanskoga naroda,
pozdravljam hrabrost koja je čovjeka dovela na Mjesec.
Neka ovaj pothvat poveća znanje i dobrobit čovječanstva.“
Jedna od tvojih najboljih.
Kako će se to prenijeti?
Na disku, navodno.
-Kakvom disku? -Silicijskom.
Poslali su sliku.
Na sićušnome disku sa sitnim natpisom zlatnih slova.
„S planeta Zemlje, srpanj 1969.“
Koji kane ostaviti u malenoj vrećici.
-S maslinovom granom. -S granom?
Da mali zeleni mašu njom.
Idem u krevet.
Crkva je sutra u devet, ne u deset.
Zašto to činimo?
Svaki tjedan. Poput leminga.
Što će ti to?
-Stvarno. -Crkva?
To je prilika za analizu.
Analiziram prošli tjedan i razmišljam o sljedećem.
Za to imaš dnevnik.
I da razmislim o važnijim pitanjima.
Ali to ne činimo.
Uglavnom razmišljamo...
o kakvim glupostima trabunja dekan
i kad će zavezati.
S nama je gotovo 20 g.
To što je lojalan, ne znači da je zanimljiv.
-Zdravo. -Dobro jutro.
Imaju usta, ali ne zbore.
Imaju oči, ali ne vide.
Imaju uši, ali ne čuju.
Nosove imaju, ali....
Vidiš?
To nije propovijed, već opća anestezija.
Ali ne osjete miris.
Oni koji ih čine, nalik su im.
Kao i svi koji vjeruju...
Dosta. Ovo je zadnji put.
I tako Bog...
Odsad ću nedjeljom, dok ste svi vi ovdje,
taj jedan sat raditi nešto korisno.
...ali Njegovu imenu daju slavu,
ni lažnim idolima.
-Michaele. -Milosti.
Je li moguće da je dekan došao do...
Kako da to kažem? Trenutka vlastitog zastarijevanja?
Neki su jedva ostali budni.
Mogli bismo početi diskretno tražiti zamjenu.
Zaista? Nekoga s malo...
-Žara. -Rekla bih.
-Poleta. -Da.
-Energije. -Da.
-Entuzijazma. -Hvala.
I tako, ovdje u Cape Kennedyju, jutros svi idemo na Mjesec.
-Gledaš li, Anne? -Anne!
Moćni Saturn V, Mjesečev ekspres,
spreman je za lansiranje iz Cape Kennedyja,
točno na vrijeme, za 30 min.
Jedinstven je ovo događaj koji ujedinjuje cijeli svijet
jer cijeli je svijet zainteresiran za ovo putovanje,
a nakon ovog putovanja, više nećemo biti isti.
16. SRPNJA 1969.
-Gdje je ona? -Tko, Veličanstvo?
Ako kažem „ona“, a u Buckinghamskoj palači smo, što mislite tko?
Tu si. Tražim te posvuda. Gdje si bila?
Telefonski intervjuirala kandidate za dekana.
-Netko dobar? -Mislim da smo ga našli.
-Koliko je star? -Tvojih godina.
-Stvarno? -I odgovara.
-Za što? -Za taj posao.
Još 15 minuta. Unutarnje vođenje.
Dvanaest, jedanaest, deset, devet...
Počinje paljenje.
Šest...
Pet, četiri, tri, dva, jedan.
-Polijetanje! -Lansiranje!
Trideset i tri minute nakon punog sata, Apollo 11 je lansiran.
-To je divno. -Uspjeli su.
Nevjerojatno.
Kakvi muškarci, kakva hrabrost.
-Toranj. -Linija polijetanja.
Neil Armstrong javlja da je Apollo 11...
11, Houston. Svi motori rade. Stanje je stabilno.
Prijam. Houstone.
Imamo odvajanje.
Potvrđujemo odvajanje.
-Toranj se odvojio. -Prijam.
Neil Armstrong potvrdio je odvajanje motora
i odvajanje lansirnog tornja.
Apollo 11, ovdje Houston.
Paljenje je za manje od minute. Sve ide po planu.
Prijam.
Paljenje.
Potvrđujemo paljenje i krećemo.
Apollo 11 sada je dovršio translunarni propulzivni manevar,
što znači da je izvan Zemljine orbite
i da nevjerojatnom brzinom od 39 000 km/h putuje na Mjesec.
Astronauti su sada dovršili
ono što zovu transpozicijom, spajanjem i ekstrakcijom.
Riskantan postupak dogodio se kad se zapovjedni modul Columbia
odvojio od ostatka svemirske letjelice, pomaknuo,
okrenuo i ponovno spojio s lunarnim modulom Eagleom.
Tako spojene letjelice odvojile su se od zadnjeg dijela rakete.
Uistinu napet postupak, no čini se da je prošlo glatko.
U utorak ste u Cheshireu
u postrojenju tvrtke British Salt.
U srijedu u Norfolku otvarate novi plinski terminal.
U petak ste u Macclesfieldu
na otvorenom danu Društva za istraživanje industrije strojeva.
Te večeri Britansko društvo za beton organizira večeru,
gdje biste trebali uručiti nagradu.
-Smijem li prekinuti Visočanstvo? -Što je?
Novoimenovani dekan windsorski, Robin Woods,
pita imate li malo vremena.
-Ima zahtjev. -Dobro, zabilježite.
Još nešto veselo,
uz dodjelu nagrade u ime Britanske udruge za beton.
-Je li to šala? -Bojim se da nije.
Zapravo, ovdje je.
Gdje ste?
Vaše Visočanstvo.
Kako mogu pomoći?
Kad smo se useljavali, moja supruga i ja primijetili smo
da su mnoge zgrade na posjedu u Windsoru
prazne i da se ne rabe.
Konkretno...
Stari kanonički klaustar,
objekt ili dva na Dentonovoj tratini,
sve kuće na sjevernim zidinama, stare kuće nižeg svećenstva.
Znam da je to prilično...
direktno od mene, ali zanimalo me bih li mogao rabiti jednu.
Ne sviđa vam se stan?
Ne,
to ne bi bio moj dom.
Odavna imam san, cilj, pokrenuti akademiju, konzervatorij.
-Za što? -Osobni i duhovni razvoj.
Postalo mi je jasno, i na temelju svog iskustva,
promatrajući oko sebe...
druge,
je da dođete u neke godine i udarite o plafon,
nastupi kriza, takoreći.
Izgubite perspektivu, nastupi pad.
To je često kod poslovnih ljudi,
a i kod svećenstva.
Mnogo je nezadovoljstva među svećenicima koji su usred karijere,
pa bi jedna od tih zgrada u idili
mogla biti sjajno mjesto da svećenici u njoj pune baterije,
promišljaju, da poboljšaju svoj rad.
Čineći što?
Govoreći, čitajući, razmišljajući.
Smijem li reći da vam je ideja pogrešna?
Ne poboljšavate rad razgovorom ili razmišljanjem.
Poboljšavate rad djelovanjem.
Ovako. Tako prekidate opadanje.
No ako je neka od zgrada slobodna
i vi biste je punili praznom slamom i mislima, samo dajte.
Hvala, Visočanstvo.
Ne moramo čekati još dugo. Sedamnaest minuta.
Letjelica za slijetanje odvojila se od modula
i počela je slijetanje na Mjesec.
Armstrong i Aldrin sada će modul poslati
u svojevrsnu piruetu da bi Collins...
-Nigele, probudite djecu. -Svakako.
-I recite Kraljici, molim vas. -Visočanstvo.
Andrew, dušo, vrijeme je.
Edwarde, probudi se.
Dođi, u ogrtač.
Požuri se, Edwarde.
Čekaj.
-Idemo. -Dođi!
-Silno uzbudljivo, zar ne? -Uistinu jest.
-Biste li ostali na piću, Nigele? -To bi bilo lijepo, hvala.
Nema na čemu.
Collins je sada sam u komandnoj letjelici,
što znači da će kad prođe iza Mjeseca biti odsječen od čovječanstva.
Najusamljeniji čovjek u svemiru.
-Brzo, Andrew. -Brzo.
Dođite, djeco. Brzo!
-...pioniri neba. -Mir.
Nema skakutanja.
Sada su samo nekoliko tisuća metara od površine Mjeseca.
Bože.
Mjesto slijetanja
odabrano je jer je glatko...
Sjedni, molim te.
...najmanji sudar sa stijenom ili kraterom mogao bi onesposobiti...
-Piće? -Roberte, vidite li?
Malo smo previsoko.
Houstone, imamo malu fluktuaciju...
Sletjet će.
-Što je to? -Ne znam.
Nevjerojatno.
-Johne, požurite se. -Da.
Što govore?
Prelaze na ručno upravljanje. Nešto nije u redu.
-Izgleda nestvarno. -Znam.
Stotinu i pet metara. Dolje za četiri.
-Što ako ne uspiju sletjeti? -Horizontalna brzina.
Ostat će bez goriva. Tiho, molim vas! Šutite.
-Dvanaest metara. -Molim vas.
Sletjet će.
-Što se sada događa? -Ne znam.
Houstone, ovdje Baza Mir.
Eagle je sletio.
Čovjek je na Mjesecu!
Čovjek je sletio na Mjesec.
-Jesi li vidio? -Jesam, tata.
...dok gledamo ove prizore večeras, cijeli je svijet svjedokom...
-Čudesno -...ovog čuda.
-Nikad prije nije... -Hoćemo li na Mjesec?
Ne, dušo. Pazi mu glavu.
Meteor.
Za sve nas ovo je povijesno iskustvo.
-Osjećaj je božanski. -Eagle je sletio.
Možeš li vjerovati da su na Mjesecu?
...svi mi, bez obzira na rasu, spol ili vjersko uvjerenje,
ujedinjeni smo u ovom jedinstvenom ljudskom pothvatu.
Dobro, Neile, vidimo da silaziš niz ljestve.
Da dnu sam ljestvi.
Nožice modula upale su u površinu samo centimetar ili dva,
premda se površina čini
prekrivena sitnim zrncima kad joj se približiš.
Gotovo je poput praha.
Sitna je to prašina.
Sad ću izaći na površinu.
Ovo je mali korak za čovjeka,
golem skok za čovječanstvo.
Veoma je lijepo.
Izgleda poput visoke američke pustinje.
Drukčije je, ali jako je lijepo ovdje.
Ovo je snažan podsjetnik na to
koliko velikih stvari čovjek može postići.
Danas ovo nije samo inženjerski trijumf,
nego trijumf ljudske ambicije.
Želje da se doslovno dosegnu zvijezde.
I mislim da će ova nova perspektiva, pogled na zemlju iz svemira,
u ovoj ujedinjenosti i zajedništvu,
potaknuti dosad neviđenu promjenu načina razmišljanja.
-Prekrasan pogled. -Nevjerojatno.
Veličanstven je pogled odavde.
Veličanstvena pustoš.
G. predsjedniče, dame i gospodo,
cijenjeni članovi Udruge tekstilne i vunene industrije.
Iznimno cijenim
što ste mi ukazali čast pozvavši me
u tvornicu Thomas Burnley & Sons, ovdje u Yorkshireu.
Inovativne metode rada koje primjenjujete...
Dođe vrijeme,
trenutak u svačijem životu,
kad zubne proteze i druga oralna protetika postaju nezamjenjivi.
Prema prošlogodišnjem istraživanju zdravlja zuba u odraslih...
Smijem li?
-Preuzeli ste upravljanje? -Jesam.
Što radite, Visočanstvo?
-To nije na karti. -Nema drugog prometa.
Visočanstvo.
Ovaj zrakoplov ne može letjeti više od 13 700 m.
Obojica znamo da može više.
Ali...
Hajde.
Bože, nije li prekrasno?
Svakako,
no na granici smo onoga što ovaj avion može.
Možda, ali pogledajte.
Živimo.
Bar na trenutak.
Prvi ljudi na Mjesecu otpočeli su prvu fazu povratka
prije sat i šest minuta.
Otvoreno je novo poglavlje u ljudskoj povijesti.
Kraj je utrke na Mjesec.
Ljudima ovoga planeta,
koje je značenje ovoga čudesnoga pothvata?
„Nikada nećemo prestati istraživati,
a kraj svakoga našeg istraživanja bit će dolazak na početak
i upoznavanje mjesta prvi put.“
Te riječi T.S. Eliota nikada nisu bile aktualnije.
Na početku smo novog doba istraživanja svemira.
Obećanje svemira nikad nije bilo stvarnije...
Jutro, Veličanstvo.
-Vaše Veličanstvo. -Isuse.
Jutro.
Imate li vremena upoznati se s novopridošlima?
U vaš koncentracijski logor za duhovno defektne?
-Zovem to centrom za oporavak i obnovu. -Mogu misliti.
Imamo zanimljivu skupinu svih naraštaja iz cijele zemlje.
-Hoćete li se pridružiti? -Čemu?
To je akademija za srednji ešalon svećenika u krizi.
Točno.
Ako niste primijetili, ja nisam svećenik.
Samo ih dođite pozdraviti.
-Što, sada? -Zašto ne?
Dobro, upadajte.
Moram li pokazati simptome očaja?
Trebam li dramatično uzdisati i kukati?
Čovjek se želi uklopiti.
Doveo sam našega gazdu, vojvodu od Edinburgha, da vas dođe pozdraviti.
-Kako ste, Visočanstvo? -Dobro jutro.
-Visočanstvo. -Dobro jutro.
-Visočanstvo. -Jutro.
-Dobro jutro. -Visočanstvo.
Dakle...
Čime se bavite?
Osim što nam radite nered u kući.
Počeli smo s utvrđivanjem toga zašto smo odlučili doći ovamo
i određivanjem ciljeva.
Možda bismo mogli sve ukratko izložiti Veličanstvu.
Michaele.
Ovdje sam jer...
nakon što sam nedavno došao u određene godine...
Neću pitati.
Odlučio sam se ocijeniti.
I pao sam. Minus dva.
-O, Bože. -A zašto?
Pa, kad sam se zaredio,
sanjario sam o tome da će poodmakla dob
donijeti nova otkrića,
uvid,
produbljenje vjere,
sve više vjernika.
No našao sam se u malenoj, ruralnoj župi
u kojoj je sve manje vjernika.
-Sve manje ljudi ide u crkvu. -Da.
A to vam je donijelo osjećaj razočaranja,
neuspjeha i izgubljenosti.
Da.
Taj osjećaj izgubljenosti i suvišnosti je...
To je nešto što su iskusili još neki okupljeni ovdje.
Zato što nam je javnost okrenula leđa.
Okrenula se od Crkve.
Jasno je da ne uspijevamo doprijeti do ljudi.
Sve više ljudi svoje duhovne potrebe zadovoljava..
drugdje.
Gdje, primjerice?
-Mjesec. Ja... -Mjesec. Da, Visočanstvo.
Petsto milijuna ljudi pratilo je slijetanje na Mjesec. Petsto milijuna
preko televizije je dobilo ono što su dobivali u crkvi.
Osjećaj zajedništva, strahopoštovanja, čuđenja.
Složili smo se da je to bio dio prelaska od vjere do znanosti.
Što su veća znanstvena postignuća, što je objašnjeno više tajna,
odgovoreno na više pitanja,
to je manja potreba za time da tamo neki bog daje odgovore.
Ovo me podsjeća na Keatsa.
„Što ima u tebi, Mjeseče,
da moje srce diraš tako snažno?“
Sada znamo što je Mjesec.
Ništa.
Samo prah.
Tišina.
Monokromatska praznina.
Ne vidimo Boga iza onih stijena i svemirske prašine,
samo nepoznato prostranstvo.
„Gledam ti nebesa, djelo prstiju tvojih,
mjesec i zvijezde što ih učvrsti,
pa što je čovjek da ga se spominješ,
sin čovječji te ga pohodiš?“
Biste li što rekli?
Ja?
Reći ću vam što mislim.
Nikad nisam čuo takve pretenciozne, samosažalne gluposti.
Svi vi trebate mrdnuti stražnjicu, izaći u svijet i nešto raditi.
Zato ste svi tako izgubljeni.
Mislim da je za svakog muškarca važno postići nešto.
Djelovanje nas definira. Djelovanje, ne patnja.
Sve to sjedenje, razmišljanje i razgovori...
Pitat ću vas ovo.
Mislite li da su oni astronauti gore mlitavi poput vas? Jasno da nisu.
Previše su zauzeti postizanjem nečega spektakularnog.
Zato su pomireni sa svijetom.
Pomireni su sa svojim Bogom i sretni su.
To vam je moj savjet.
Ugledajte se na muškarce od akcije, poput Armstronga, Aldrina i Collinsa.
Ti muškarci dobili su pet plus. Imaju odgovore na sva pitanja.
Nisu zaokupljeni sami sobom i ne šire negativnost jedan na drugoga.
Ako se odlučite za djelovanje, počnite s čišćenjem ovoga vražjeg poda.
Ne opet.
Kad nas je State Department pitao...
-Ovo je drugi put ovaj tjedan... -hoćemo li poslati poruku,
pitali su nas još nešto.
Koliko puta na godinu kraljevska obitelj mora jesti divljač?
Ne.
Stvarno, budem li ovo morao i dalje jesti, počet će mi rasti parošci.
-Slušaš li? -Da.
Naćulio sam uši. Svoje malene, dlakave, smeđe.
Ako se na Zemlju vrate u jednom komadu,
i ako nakon pregleda i dalje budu dobro,
bismo li htjeli primiti astronaute?
Što? Armstronga, Aldrina i Collinsa?
-Ovdje u palači? -Da.
Idu na pobjedničku svjetsku turneju.
Da odgovorimo potvrdno?
Bože. Da, molim te.
-Mislila sam da će te to oraspoložiti. -I jest.
Treba li me oraspoložiti?
Malo.
U Zračnu luku Heathrow slijeću u 14 h.
Odande ih vode u američko veleposlanstvo na sastanak s američkim veleposlanikom.
Potom će u Buckinghamsku palaču na audijenciju s Kraljicom,
Kraljicom majkom, vojvodom od Edinburgha,
princezama Margaretom i Anne, s prinčevima Andrewom i Edwardom.
-U koliko je to sati? -Otprilike u 16 h.
Hoćemo li im ponuditi čaj?
Vjerojatno ne. Mislili samo da sve bude u pokretu.
Potpuno se slažem.
Ne više od pola sata od dolaska do odlaska.
Dobro.
Imam zahtjev.
-Ako mogu? -Izvolite.
Umjesto da ih dočekam skupa s ostalima,
zanima me mogu li se nasamo naći s astronautima,
na zasebnome, privatnom sastanku.
Kao zrakoplovac sa zrakoplovcima.
Pilot s pilotima.
Razgovarat ću s veleposlanikom,
ali siguran sam da to možemo omogućiti.
Bi li 15 minuta bilo dovoljno?
Petnaest minuta?
Mislim da imaju gust raspored.
Da bismo razgovarali o najvećem postignuću čovječanstva?
Ne,
ne bi bilo ni blizu dovoljnoga.
Vidim da je to sve što ću dobiti.
PITANJA
Stigavši u londonsku Zračnu luku Heathrow iz Berlina,
astronauti počinju sadržajan posjet od 22 sata i 15 minuta
koji će iziskivati istu preciznost kao i njihova svemirska misija.
Slavne astronaute,
Neila Armstronga, Buzza Aldrina i Michaela Collinsa,
u pratnji supruga,
Britanci su dočekali iznimno srdačno.
Astronauti su priznali da počinju osjećati napor
svoje turneje po 22 države.
Ovdje čovjek s planeta Zemlje prvi put korača po Mjesecu.
Srpanj 1969.
Sve jasno vidim.
Svjetlost je dovoljno jaka,
odbija se o prednji dio modula pa je sve jasno vidljivo.
IMA LI ČOVJEK BUDUĆNOST IZVAN OVOG PLANETA?
-Prekrasan pogled. -Nije li čudesno?
Nevjerojatan pogled odavde.
Američki astronauti stižu u Buckinghamsku palaču.
Svjetski poznati Neil Armstrong, Buzz Aldrin i Michael Collins...
-Veličanstvo, g. Neil Armstrong. -Zdravo. Dobro došli.
-Drago mi je. -Također.
Gđa Armstrong.
Brigadir Michael Collins.
-Drago mi je. -Iznimno mi je drago.
Iznimno mi je drago, mladiću.
Visočanstvo.
Nemojte mi reći da želite razgovarati o djeci.
-Čekaju li dugo? -Samo kratko, Visočanstvo.
G. Neil Armstrong, brigadiri Michael Collins i Edwin Aldrin.
-Velika mi je čast, gospodo. -Visočanstvo.
-Najsrdačnije čestitke. -Hvala.
Molim vas, sjednite.
Ne morate se tako stisnuti. Kao što vidite, ima prostora.
Primjećujem da sjedite na istim mjestima kao u zapovjednom modulu.
Ne znam jesu li vam rekli, no i ja sam pilot i bio sam...
-Jeste li dobro? -Samo sam prehlađen.
-Izvolite. -Ja...
-Čist je, obećavam. -Hvala.
Pa sva trojica ste prehlađeni.
Jesmo.
Eto nas.
Samo vam želim reći koliko se divim vašem pothvatu.
To je čudesno.
No htio sam vam također reći koliko razumijem to tko ste.
-Nazdravlje. -Oprostite.
Zapisao...
Zapisao sam nekoliko pitanja.
Znate, prvo sam mislio da ću vam postaviti više tehnička pitanja.
O tome kakvo je fizičko iskustvo tako jakih g-sila
i slično, ali...
Znate...
Sada shvaćam da su...
pitanja na koja želim odgovore...
Previše ste mladi da biste shvatili, ali...
Dođe vrijeme u životu kad čovjek uistinu počne procjenjivati
svoja postignuća.
Zbog toga što sam završio ovdje,
zbog toga tko sam postao,
za koga sam se oženio,
nisam...
Nisam uspio postići ono što sam oduvijek želio...
kao muškarac,
kao avanturist,
i dok sam gledao vas trojicu heroja na djelu,
bio je kao da gledam san.
Zato sam iskoristio priliku upoznati vas,
čak samo na deset minuta, da bih vas pitao...
o čemu ste razmišljali...
kad ste bili tamo.
Neile?
Pa...
osjetili smo olakšanje što smo misiju obavili uspješno.
I imali smo sjajan pogled, zar ne?
-Jesmo. -Nevjerojatno.
Ne govorim toliko o...
pogledu, koliko o...
perspektivama,
opservacijama...
našeg mjesta.
Iskreno, za to nije bilo vremena.
Kao pilot znate da vas uče da strogo slijedite
protokol i proceduru.
-Morate se držati pravila. -Da.
Astronauti imaju dvostruko više toga.
Gotovo svo vrijeme proveli smo s listama u rukama,
obavljali provjere.
Kvačica, provjera.
Toliko gledate u protokol misije da van ni ne gledate.
-Toliko posla imate. -Shvaćam.
Na uzdi ste.
Da ne spominjemo da ste uglavnom umorni.
Ma koliko vježbali, ne naviknete se na spavanje.
Spavanje.
Neile, reci Visočanstvu što se dogodilo nakon šetnje po Mjesecu.
-Rado bih to čuo. -Zanima ga.
-Nakon što sam dovršio šetnju... -Sve sam to gledao. Svaki korak.
Vratio sam se u modul i znao sam da imamo samo nekoliko sati
da se odmorimo prije no što krenemo, pa sam...
-Spustio sam glavu, zatvorio oči... -Čujete ovo.
No samo sam čuo tu buku. Bum, bum.
Bum, bum.
-Što? -Bum, bum, bum.
Izvana?
-Znam. Znate li što je to bilo? -Što?
Hladnjak za vodu.
Stvarao je tu buku.
Hladnjak za vodu.
Najbolji svjetski inženjeri projektirali su raketu,
ali nisu nam dali pošten hladnjak.
Imate pravo. Bilo je puno iznenađenja.
Shvaćam.
Jeste li imali još kakvih pitanja za nas?
Nisam.
Imate li onda što protiv da mi vama postavimo neka pitanja?
Nemam.
Kako je to?
Što?
Živjeti na ovakvome mjestu.
Čuli smo da imate tisuću soba.
I da je ukupna dužina svih hodnika 6,5 km.
Pa...
I da umjesto budilice imate gajdaša?
Koliko članova osoblja imate?
I koliko palača? Čuli smo 12.
Poznajete li sve ove ljude na slikama?
Jeste li u rodu s njima?
Spavaju li psi s vama u sobi?
-To je moje. -Dakako.
Hvala. Tko će brže gore.
Kreni!
-To! -Bili smo blizu.
-Jedan, dva, tri. -Ptičica.
Još jedna.
Ne znam što sam mislio.
Očekivao sam da će biti divovi, bogovi.
U stvarnosti su bili samo tri obična muškarca.
Blijedi, prehlađeni.
Suosjećam s time.
To su kvalitete savršene za taj posao.
No njihovo pomanjkanje žara ili mašte...
Njihov osjećaj za dužnost, skromnost i pouzdanost.
Potpuna odsutnost originalnosti i spontanosti.
No to ih čini savršenima u krizi.
Doživiš potpuni antiklimaks kad ih upoznaš osobno.
Zamisli.
Odu na Mjesec i budu zdravi, a jedan put u London ih umalo ubije.
Nisu oni krivi.
Nisu htjeli biti javne ličnosti,
i sada će, zbog jednog događaja, to biti zauvijek.
Kao astronauti su obavili zadatak, ali...
razočarali su kao ljudi.
Ostatak života provest će u zlatnim kavezima,
bojat će se prozboriti,
znajući da bi se moglo otkriti kakvi su zapravo i da će razočarati.
Zato zaslužuju sažaljenje.
Dobro da nije bilo malih zelenih.
Pomislili bi „ako je ovo sve što planet Zemlja nudi, zaobiđimo ga.“
Nije bilo određenog trenutka kad je počelo.
Išlo je postupno.
Kapljice sumnje,
nezadovoljstva,
bolesti, nelagode.
Ljudi oko mene primijetili su moju opću
razdražljivost.
Dakako, to nije ništa novo.
Inače sam kratkog fitilja,
no čak i ja moram priznati da toga ima više u zadnje vrijeme.
Da ne spominjem gotovo ljubomornu fasciniranost
postignućima tih mladih astronauta.
Kompulzivno pretjerano vježbanje.
Nemogućnost nalaženja mira
ili zadovoljstva,
ili ispunjenja.
I kad pogledate sve te simptome,
ne trebate biti genij da shvatite da...
shvatite da svi upućuju na to da sam točno usred...
ne znam ni sam kakve krize.
Te krize.
I...
Naravno, čitao sam i čuo o tome da i drugi uđu u tu krizu,
i, baš kao i oni, tražio sam na uobičajenim mjestima,
posezao za uobičajenim da se pokušam osjećati bolje.
Neke stvari ovdje mogu priznati, a neke vjerojatno ne bih trebao.
Majka mi je nedavno umrla.
Shvatila je da je nešto naopako.
To je dobra riječ.
Naopako.
Vidjela je da nešto nedostaje kod njezina najmlađeg djeteta.
Jedinoga sina.
Vjera.
„Kako tvoja vjera?“ pitala me.
Ovdje sam da bih priznao da...
sam je izgubio.
I...
bez nje, što ostaje?
Ta...
Samoća
i praznina i antiklimaks
odlaska na Mjesec
da biste našli ništa do izrazite pustoši,
zaglušujuće tišine,
mraka.
To je nedostatak vjere.
Za razliku od nalaženja...
divljenja, ekstaze, čuda...
božanskog stvaranja, Božjeg djela i svrhe.
Što pokušavam reći?
Pokušavam reći...
da rješenje naših problema,
mislim da nije...
u genijalnosti rakete ili znanosti i tehnologiji, ili...
čak i hrabrosti.
Ne, odgovor je ovdje.
Ili ovdje, ili gdje god stanuje vjera.
I tako, dekane Woods,
nakon što sam ismijao
ono što ste vi i ove jadne, blokirane, izgubljene duše
nastojali postići ovdje u St George's Houseu,
sada sam pun poštovanja
i divljenja,
i prilično sam očajan,
dok vam govorim,
„Upomoć.“
Pomozite mi.
I da bih priznao...
da premda ta trojica astronauta zaslužuju naše poštovanje i divljenje,
više sam se bojao doći ovamo k vama danas, nego što bih se bojao ući u raketu.
PRINC FILIP I DEKAN ROBIN WOODS POSTALI SU DOŽIVOTNI PRIJATELJI.
VIŠE OD 50 GODINA ST GEORGE'S HOUSE JE SREDIŠTE
ISTRAŽIVANJA VJERE I FILOZOFIJE.
TAJ USPJEH JEDNO JE OD POSTIGNUĆA KOJIMA SE PRINC FILIP NAJVIŠE PONOSI.
Prijevod titlova: Kristijan Nikolić