A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
BOIS DE BOULOGNE, PÁRIZS, 1970
Sidney!
Sajnos a vizsgálatok szerkezeti eltéréseket mutattak
őfelsége gégéjében...
és a betegség előrehaladott állapotban van.
Nincs gyógymód, csak palliatív ellátás, és amint elkezdjük a morfiumot,
őfelsége javarészt gyenge lesz...
A tanácsom, hogy hozzák ki a legtöbbet a hátralévő időből.
Partit kell adnunk.
A legnagyobb partit.
És csak a boldog dolgokkal foglalkozni.
Ezért mondjuk le a találkozót a japán császárral.
Hirohitóval? Azt nem tehetjük.
Nem, túl sokáig terveztük.
És talán ez az utolsó esélyem, hogy helyreállítsam a hírnevem.
Ó, a hírnév...
micsoda alaptalan és hamis teher.
Gyakorta érdem nélküli,
majd igazságtalanul vész el.
Ne nézzek ki úgy, mint a pantomimes!
Csak másodszor hagyta el az országát.
Legutóbb csak 20 éves volt.
Egy fiú, 26 éves voltam.
Nem beszélt angolul.
Úgy tudom, most már picit beszél.
Megígérték, hogy nem fotóznak.
Nem akarom, hogy a népem lássa, ahogy meglátogatom
a férfit, aki nem bírta a trónt megtartani.
Nos...
úgysem a beszélgetésért egyeztünk bele ebbe a találkozóba.
Képzeld el...
hogy száműztek a hazádból.
Inkább meghalnék.
Sosem hagyja el Japánt.
Képzeld el, hogy egész életedben egy szigeten ragadsz.
Egy sziget, amely az otthonod.
És ahol uralkodó vagy.
Rosszabb dolgok is vannak.
"A császár és az egykori király. Két államférfi találkozása." The Times.
"Királyi találkozó." The New York Times.
"Ötven évnyi harc után béke és dicső találkozás." The Guardian.
Hallottam ma reggel, hogy tévés interjút kértek tőle a BBC-nél.
Miféle interjút?
Egy átfogó visszatekintést.
Hallatlan!
Most rehabilitálják.
Lehetséges, hogy nem mindenki utálja annyira, mint te.
Károly kérte, hadd menjen el Franciaországba.
Mégis minek?
Azt mondta, "tiszteletből."
De szerintem kíváncsiságból is.
Nem mindenki találkozhat egy volt királlyal.
A volt királyok általában halottak.
Jól kiszámoltad.
Minek a koktélruha? Ma ki kell öltözni.
Én nem megyek.
Nem teheted meg. Ez egy egybeolvadási bál.
Ütközik valamivel.
- Mivel? - Semmi közöd hozzá.
Az ellenségeskedésed szükségtelen és alaptalan.
Volt esélyed tűzszünetre, elrontottad.
Ha Ginnyről beszélsz, vége van. Az egész undorító volt.
Az undorító az volt, hogy elvitted a hadgyakorlatokra.
Mielőbb megbeszéljük a békefeltételeket,
megérdemled, hogy tudd, milyen érzés.
Ki az?
Azzal ne foglalkozz!
- Jó estét! - Jó estét, uram.
Egyedül?
Hol van az úrnő?
Jobb ajánlata volt.
Tényleg?
De, mint kiderült... Jó estét.
Ez azt jelenti, szabadon tehetek én is ajánlatot.
Köszönöm.
- Ebben az esetben... - Igen?
Valakivel találkoznod kell.
Gyere velem!
Őfelsége?
Bemutatom Andrew Parker Bowles kapitányt.
Helló, András!
Királyi felség.
Mit bámul?
Magát, asszonyom.
- És hogy mennyire... - Válogassa meg a szavait!
...kivirult.
Úgy érti, a ruha.
A királynőé. Akár egy hortenzia.
Nem, nem. Úgy értem...
...fejlett.
Felnőtt.
Szóval láthatatlanból látható lettem.
- Mindig látható volt. - De valahogy ön sosem látott.
Most kárpótol.
Bámulással.
- Nagyon sajnálom. - Ne kérjen bocsánatot!
Utálom, ha egy férfi ezt csinálja. Nem becsületes vagy lovagias, gyáva.
Nem mondtam, hogy ellenzem, ugye?
- Nem. - Akkor?
Nem félek beismerni, hogy én magam is bámultam magát évekig.
Valóban?
A pólópályán.
Amikor Edinburgh hercegét vagy a walesi herceget kellett néznem,
a fiatal, érzékeny, női szemem
valamiért önre szegeződött.
- Ez jó móka volt. - Igen.
Jobb, ha most csináltuk utoljára. Nem akarlak megbántani.
Miből gondolod, hogy bántasz?
Mindenkivel ez szokott történni, aki az utunkba kerül.
Kinek?
Neki és nekem.
Vitorlázol, ugye?
Készüljek fel egy hajós metaforára?
A tengeren vannak...
rejtett áramlatok. Halálosak. Le is húzhatnak.
Camilla és én ilyenek vagyunk.
Mit csinálsz?
Elmegyek.
- De nem akarom. - Pont most mondtad.
Nem. Azt mondtam, nem akarlak bántani.
Ennek a beszélgetésnek nincs értelme.
Jobban kedveltem, mikor még volt.
Tökéletesen tisztán látom, ki vagy,
és mi ez, és biztosíthatlak, hogy nem fogsz megbántani.
Szóval mi lesz?
Újrakezdjük vagy szüneteltetjük?
Mit?
Újrakezdjük.
Rendben.
Honnan van ennyi a te korodban?
Miből?
Ne már! A magabiztosságból.
Nem vagyok magabiztos, drágám.
Csak kemény.
Itt jön a Windsor Park a pázsiton, támadásra kész.
Jó az iram e csodás napon, a Guards Póló Klubban.
Károly herceg egyenesen, magabiztosan jön,
élére állva a küzdelemnek négyes számú mezben. Előredől,
de Parker Bowles elüti hátrafelé,
visszaadja a labdát csapattársának, és a Windsor Park
szerezné vissza.
Gyerünk, Károly, ez az!
A Blues and Royals piros-fehérben
ellentámad a hátramaradó két percben.
- Gyerünk, uram! - ...a labdáért megy a harc.
Gyerünk, királyi felség!
Meg tudja csinálni!
AWindsor Park megszerezte! A Windsor Park újra támadásba lendül.
Parker!
Parker Bowles elmegy a walesi herceg mellett.
Lerázza.
Parker jó nagyot üt bele.
A Windsor Park visszarohan, bajban vannak.
Parker Bowles előretör. De Károly herceg a sarkában van.
Rajta, uram! Gyerünk!
Közeledik.
Már egész közel van!
Parker Bowles pontot szerez!
Parker Bowles a Blues and Royalsért!
Így kettő-nulla az állás.
Jól játszottál ma.
Mindketten tudjuk, hogy nem.
Andrew Parker Bowles játszott ma jól.
Agresszívebbnek kell lenned, ennyi.
Mindig ezt mondod!
Milyen volt Párizs?
És a windsori herceg?
Nagyon furcsa volt.
Nem nézett ki túl jól.
A ház olyan, mint egy...
bizarr uralkodómúzeum.
Bűzlött a füstölőktől... és a kutyáktól.
Ő ott volt?
Mint egy őrült denevér?
Igen.
Úgy hallottam, csak whiskyt iszik.
És annyi arcfelvarrása volt, hogy alig bír beszélni.
Dickie...
nem tudom, mondtam-e, de...
levelezünk egymással.
Szerintem magát látja bennem.
Ne mondd el nagyanyádnak!
Azt hajtogatja, nősüljek meg.
Az még nagyon korai.
Most kell elvetned a magot.
Kalandozni.
Talán.
Az igazság az, hogy valakit eléggé kedvelek.
Azt, aki ma szurkolt neked, ugye?
Igen.
Aki Andrew Parker Bowlesszal volt, míg össze nem vesztek.
Anna miatt.
Kérlek alássan.
A húgod?
Ne kérdezd! Elég zűrös.
De a lényeg az, hogy
Camilla most szabad, és szeretném megfogni.
És ez a neve?
Igen.
Camilla Shand.
Kedvelem.
Szóval...?
Szavazott már?
Igen.
Kire?
Semmi köze hozzá, uram!
Azt mondják, Wilson a papírforma.
Ha rajtam múlik, biztos nem.
Most elszóltam magam, igaz?
Hogy tudnám meggyőzni, hogy velem vacsorázzon?
- Kiad egy királyi rendeletet? - Nem lehet.
Nem vagyok király.
Még.
Akkor csak mondja, kérem!
Kérem!
...ez a korai választás nem vált be,
akkor talán arra ébredünk,
hogy holnap más miniszterelnökünk lesz.
Az ellenzék vezetője,
Edward Heath, felség.
Mr. Heath.
Az emberek az ön pártjára szavaztak.
Uralkodójukként felkérem, hogy alakítson kormányt.
Gratulálok!
Köszönöm, felség.
Ezek tényleg biztató körülmények.
A Munkáspárt azt hitte, biztosan nyer. Wilson császárként viselkedett,
és koronázásként kezelte a választást.
Nincs baj a koronázással.
A megfelelő körülmények között.
Majd kicsit csevegtünk.
Visz egy zongorát a Downing Streetre, ha el tudod hinni.
Valaki feleséget, valaki zongorát.
Megkérdeztem a prioritásairól,
szeretné, ha mielőbb elmennék Franciaországba.
Minek?
Elbűvölni Pompidou-t,
így nem zárja el az utat az Európai Gazdasági Közösség előtt, mint az elődje.
Hevesen elkötelezett Európáért.
Felség.
- Királyi felség. - Martin.
A másikat már nem szoktam látni.
- Uram? - Hol a másik?
A kopasz.
Ó... Adeane ezredes! Visszavonult, uram.
Tényleg?
Három hónapja. Adtál neki egy órát.
Tényleg?
Mi az, Martin?
Emlékeztetem, hogy közeledik Windsor hercegének interjúja a BBC-vel.
Tudjuk, hogy a herceg már nincs a legjobb állapotban.
Esetleg érdemes volna meglátogatni, ha Párizsba megy.
Biztosan nem.
- Folytassa, Martin! - Aggódunk,
hogy ha az interjút jól fogadják,
és Hirohito császár látogatása után adják le,
felmerülhet a kérdés,
ha a japánok meglátogatták, a családja miért nem?
Mert őket nem sértette meg.
Nem adta fel a japán trónt, és nem ölte meg a császár apját.
Utoljára mondom, nem.
Az a férfi, a szégyene...
mint az állatok bűze.
Uram?
Beivódik a fába és nem múlik el soha.
Felség.
Királyi felség.
Köszönöm.
Milyen?
- Micsoda? - Itt élni.
Nem túl nagy dolog, ahogy látja.
Ebben a lakásban helyeztek el minket Annával.
Két hálószobás. Egy kis társalgó. Nagyon normális.
Ne már, itt semmi sem az.
Nem csak egy palotában laksz, hanem herceg vagy.
Wales hercege?
Ez nem is annyira létezés...
inkább kellemetlenség.
Egyaránt szabad...
és bezárt vagyok.
Teljesen felesleges és abszolút nélkülözhetetlen.
Nem szabad teljesen elköteleződni, mert bármikor...
megváltozhat minden.
És király leszel.
Nem beszélve arról, mit tesz a családdal.
Hogy lehetek jó fiú, amikor...
ha amitől a leginkább...
rettegek...
A halála?
...az, amit leginkább...
nem akarsz...
Nos, igen. A vágy.
Mert amíg él, én nem lehetek teljesen élő.
És az sem lehetek, amire születtem, így...
Erre az ijesztő...
várakozásra ítéltek.
Mint Saul Bellow-t.
Bocs, nem tudom, ki ő.
Sokat várt?
Egy amerikai író.
Ő írta A levegőben lógó ember című könyvet.
Olykor a főszereplőnek érzem magam, akit úgy ír le, mint
"időtlen és elég nevetséges szakadékban létező" embert.
Herceg volt?
Nem.
Egy chicagói munkanélküli, akit besoroztak,
és azt is akarja, mert így értelmet nyer az élete.
Még akkor is, ha megölik?
Igen.
Az embereknek ennyire kell értelem.
Asszonyom.
Ó, nekem?
Ha! Sikerült!
Ez zseniális!
A szörnyű rizsa a mélységben való lógásról!
Paul Sellow?
Saul Bellow.
És a királynő halála.
Igen! Anyu feldobja a bakancsot végre,
majd bumm! Siker!
Ez zseniális!
Az arcod, mikor kérdezted: "Ó, nekem?"
Erre nem számítottam!
Úristen, megfogtál!
Bocs, igen.
Uram, csak emlékeztetném,
hogy kezdődik az interjú őfelségével, Windsor hercegével.
Köszönöm.
Itt vagyok Bois de Boulogne-ban, Párizsban e csodás házban,
amely egykor De Gaulle tábornoké volt.
A mai lakóit nem kell bemutatni.
Ő királyi felsége, Windsor hercege,
VIII. Eduárd, Anglia királya picivel több mint tíz hónapig,
és Windsor hercegnője, aki Mrs. Wallis Warfield Simpson volt
találkozásukkor.
Amikor először találkozott a herceggel, mi volt az első benyomása?
Feltűnt, mennyire "képben van".
Megelőzte a korát.
Tele volt energiával. Ellentétben a legtöbb angollal.
Akkor találkoztak, mikor Wales hercege volt?
Igen, és azt a szerepet nagyon át akartam formálni.
Saját elképzeléseim, saját véleményem volt,
saját... filozófiám.
Aztán végre eljött a nap.
A trónra lépés ideje.
És mindenki csalódására, hű maradtam magamhoz
és meggyőződésemhez, hogy a monarchiának változnia kell,
haladnia kell a korral.
Hamar rájöttem, hogy a legcsekélyebb változás is
ellenségeskedéssel és gyanakvással találkozik.
Kinek a részéről?
A rendszer részéről.
Az udvar szürke emberei részéről.
És a családom részéről is.
Lázadónak tekintettek.
Fenyegetésnek.
- Túl... - Színesnek.
Dinamikusnak.
Individualistának.
Jézusom, rémesek!
- A végén nem mutattak be... - Mindketten...
szörnyűek.
A visszalépésre, leköszönésre való nyomás
- elviselhetetlenné vált? - Lefekszem.
Igen.
Mindenki azt hitte, hogy a hercegné miatt,
a makacs házasságkötési vágyam miatt.
De az, hogy a rendszer ellenezte a házasságunkat,
az valami mélyebb dolog tünete volt.
Az egyéniségtől és a szabad gondolkodástól való félelmüké,
amit én képviseltem.
Milyen volt?
A gyertyafényes vacsora?
Halljuk, itt nincsenek titkok.
Csodás.
Köszönöm.
Camilla Shand, mi?
Igen.
Te meg az exével, Andrew-val randizol.
Nem tudom, hívhatjuk-e "randizásnak".
És nem biztos, hogy lehet exnek nevezni.
Camilla mondta, hogy határozottan ex.
Csak vigyázz, hogy a dolgok rendben haladjanak.
Hogy mi játsszunk Camillával és Andrew-val.
Ne pedig ők velünk.
Ez mit jelent?
Anna!
- A-ha! Megvagy! - Szép volt, asszonyom.
Drágám?
David!
Elnézést!
- Uram? - Nem. Nem. Semmi baj.
Sidney, hívja az orvost!
Igen, asszonyom.
Rouenba megyünk az első világháborúban elesett szövetségesek megemlékezésére.
Majd Párizsba a diplomata testületnek adott előadás miatt.
Aztán lesz a rendkívül fontos találkozó az elnökkel és Madame Pompidou-val
az Élysée-ben.
Tíz perc múlva leszállunk, asszonyom.
Azt mondják...
akik nem tanulnak a történelemből,
mindig az ismétlésére lesznek ítélve.
Bár baljós időket éltünk,
a két ország kapcsolata messzire nyúlik vissza.
Ne felejtsük el a mélyebb kötelékeket,
a közös céljainkat,
amelyekre új partnerség építhető,
egy új megállapodás.
Együtt ebben a magasztos, európai vállalkozásban,
remek kaland áll előttünk.
Elnök úr, egységben az erő.
Merci.
Köszönöm.
Elnézést, felség!
Elnézést!
Üzenetet kaptunk őfelsége Windsor hercegéről.
Azt hiszem, közel a vég.
Köszönöm.
Királyi felség. Asszonyom.
Őfelsége, a királynő érkezik.
- Mi, ide? - Igen, asszonyom.
Úton van.
Állíts fel!
Ugye csak viccelsz?
Sosem voltam komolyabb.
A KIRÁLY
Őfelsége, a királynő, uram.
Jaj, kérlek, ne!
Felség.
Erre semmi szükség.
Ha fordított lenne a helyzet...
pontosan ugyanezt tennéd.
Igen.
Sajnálom, hogy nem vagy jól.
Megvoltak az ellentéteink.
De mindig a kedvenc nagybátyám maradtál.
Kedves, hogy ezt mondod,
és kedves, hogy...
eljöttél.
Kedvesem, Lilibet!
"Shirley Temple."
Igen.
Alábecsültelek.
Mindannyian.
De a korona mindig rátalál a megfelelő fejre.
Az apám, az öcsém...
te.
És egy nap, ha Isten is úgy akarja, a fiad.
Szerinted nem alkalmas rá?
Soha nem mondtam ilyet.
De így gondolod.
Nyitott könyv vagy nekem...
ahogy én is neked,
és tudom, miért gondolod így.
Gyakran gyengének tűnik.
Határozatlannak.
De a megfelelő nővel az oldalán...
biztosan jó király lesz belőle.
És a...
gondolatai már e kérdés körül keringenek.
Levelezünk egymással.
Kedveli ezt a lányt, Camillát.
Alig ismerik egymást.
Olykor...
azonnal tudni.
Te is tudtad.
Mit mond?
Vidd a leveleket! Olvasd el!
Nem tehetem. Ez magánlevelezés.
A korona jövőjéről szólnak,
és nemcsak egy jövőbeli királyra világítanak rá, hanem
a fiadra is.
Jobb, ha a te kezedben vannak, mint bárki máséban.
Az íróasztal fiókjában.
És...
mielőtt elmész...
utoljára...
mindenért...
amit tettem veled...
bocsáss meg...
Köszönöm.
A trónról való lemondásod megváltoztatta az életemet.
Örökre.
Szeretném, ha tudnád,
hogy nem mindig átok.
És én nem haragudtam rád mindig.
Vannak napok...
minél idősebb vagyok, annál több,
amikor áldásnak vélem.
Alkalmanként úgy éreztem...
hogy még meg is köszönném.
Drága David bácsi!
Még egyszer köszönöm neked és Wallisnak,
hogy vendégül láttatok a Bois de Boulogne-ban.
Ritka, hogy a sors lehetővé teszi, hogy a volt és leendő király találkozzék.
Az igazat megvallva, felnyitotta a szemem.
A királyság természetére...
a szerelem természetére...
és a mindkettővel együtt járó nehézségekre.
Biztos tudod, hogy a család nem örül, hogy meglátogatlak.
Attól tartanak, talán magamra ismerek benned,
együttérzek veled.
Hadd valljam be, hogy azonosulok veled.
A haladó szellemeddel és tehetségeddel.
Az egyéniségeddel és fantáziáddal.
Micsoda király lehettél volna egy kedvesebb világban!
Micsoda királytól fosztottak meg minket!
Olyan szomorú száműzetésben látni,
mikor csak annyi a bűnöd, hogy kiálltál egy elv mellett,
és szerettél egy nőt.
Kegyetlenül tagadták meg a jogod,
hogy olyan nő mellett uralkodj, amilyet magadnak akartál.
De szavamat adom.
Tőlem nem tagadják meg azt, amit tőled.
A korona nem egy statikus dolog,
nem nyugszik örökké egy fejen.
Mozog.
Él.
Isteni.
A változó idők változó arca,
és ha, Isten akaratából úgy van elrendelve, hogy én viseljem,
akkor a saját feltételeim szerint teszem,
és remélhetőleg...
büszke leszel rám.