EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Sydney!
Dessverre har testene avdekket strukturelle endringer
i strupehodet til Hans Kongelige Høyhet,
og sykdommen er langt fremskreden.
Den er uhelbredelig. Vi kan nå kun tilby lindrende behandling.
Når vi begynner morfinbehandlingen, vil det gjøre Hans Høyhet meget redusert.
Dere bør utnytte den dyrebare tiden dere har igjen sammen.
Vi må holde en fest.
Vi må holde tidenes fest.
Og kun fokusere på de hyggelige tingene.
Jeg synes vi skal avlyse møtet med den japanske keiseren.
Hirohito? Nei, det kan vi ikke gjøre.
Det har krevd for mye planlegging.
Dessuten kan dette være min siste sjanse til å gjenreise mitt omdømme.
Ens omdømme...
"Som ubeføyet, uten sannhet, blir oss påtvunget.
Like ofte grunnløst skjenket,
som ganske ufortjent berøvet."
Nei, vi vil ikke at det skal se ut som Kabuki.
Det er kun annen gang han reiser ut av hjemlandet.
Forrige gang var han bare tyve.
Bare guttungen. Jeg var 26.
Han snakket ikke et ord engelsk.
Jeg antar han har lært seg litt nå.
De lovet at vi ikke skulle bli fotografert.
Jeg vil ikke at folket mitt skal se meg besøke en mann
som skuslet bort sin kongemakt.
Vel...
Vi takket ikke ja for den gode samtalens skyld.
Tenk å måtte leve i landflyktighet fra ens eget hjemland.
Da ville jeg heller dødd.
Han forlater aldri Japan.
Tenk å skulle tilbringe hele ens liv fanget på en øy.
En øy som er ditt hjem.
Der du regjerer som monark.
Jeg synes ikke det høres så ille ut.
"Keiseren og den tidligere kongen. To store statsledere gjenforent." Times.
"En kongelig gjenforening." New York Times.
"Femti år med stridigheter er over etter vellykket møte." The Guardian.
Det ble sagt i morges at han har bedt om et fjernsynsintervju med BBC.
Hva slags intervju?
Et grundig tilbakeblikk.
Jeg holder det ikke ut.
Nå vil de gjenoppreise ham.
Det kan tenkes at ikke alle nærer like ubotelig avsky for ham som du gjør.
Charles ba om min tillatelse til å besøke ham i Frankrike.
Hvorfor det?
For å vise respekt, sa han.
Men jeg tror han er nysgjerrig også.
Det er ikke ofte man får besøke en forhenværende konge.
De er vanligvis døde.
Det var i siste liten, du.
Selskapskjole? Kveldens kleskode er smoking.
Jeg blir ikke med.
Du kan ikke la være å bli med på fusjonsballet.
Jeg hadde et sammenstøt.
-Med hva? -Det har ikke du noe med.
Den overdrevne fiendskapen er hverken nødvendig eller berettiget.
Du forbrøt deg mot våpenhvilen vår.
Om du sikter til Ginny, så er det over. Det var et forsmedelig opplegg.
Det forsmedelige var å vite at du var ute på tokt sammen med henne.
Før vi overhodet begynner å reforhandle en våpenhvile,
skal du innse hvordan det føles.
Hvem er det?
Det er ikke din sak.
-God aften. -God aften, sir.
Kommer du alene?
Hvor er fruen?
Hun fikk et bedre tilbud.
Jaha?
Men, det innebærer også... God aften.
...at jeg står fritt til å finne noe å forlyste meg med. Takk!
-Vel, i så fall... -Ja?
Det er noen du burde treffe.
Følg meg.
Deres Kongelige Høyhet.
Får jeg presentere kaptein Andrew Parker Bowles.
Hallo, Andrew.
Deres Kongelige Høyhet.
Hva er det du stirrer på?
Dem, ma'am.
-De har virkelig... -Velg dine neste ord med stor omhu.
...blomstret.
Å! Du tenker på kjolen.
-Dronningens. Jeg ligner en hortensia. -Nei, nei. Jeg mente at...
...De har modnes.
Blitt voksen.
Jeg er ikke lenger usynlig, men synlig.
-Nei, De var alltid synlig. -Men du har visst aldri sett meg.
Og nå kompenserer du for det...
...med å glo.
-Jeg beklager så meget. -Ikke unnskyld deg.
Menn som unnskylder seg, er hverken hederlige eller ridderlige, bare veike.
Jeg sa da ikke at jeg hadde noe imot det?
-Nei. -Da, så.
Jeg skal love at jeg har glodd en del på deg opp gjennom årene.
Har De?
På polobanen.
Jeg burde beundret hertugen av Edinburgh og prinsen av Wales,
men mitt unge, lettpåvirkelige kvinneblikk
ble, av en eller annen grunn, trukket mot deg.
-Det var artig. -Ja, det var det.
Men vi burde nok ikke gjenta dette. Du må ikke bli såret.
Hvorfor skulle jeg bli det?
Nei, det er det som skjer med enhver som kommer i veien.
For hva?
Meg og henne.
Du seiler, eller hva?
Skal jeg belage meg på en sjøfartsmetafor?
På havet finnes det...
...skjulte, dødelige strømninger. De kan trekke en under.
Camilla og jeg er litt som det.
Hva gjør du?
Jeg går.
-Jeg vil ikke at du skal gå. -Men det var det du sa.
Jeg sa jeg ikke vil at du skal bli såret.
Denne samtalen går bare i sirkler.
Det var bedre da du og jeg sirklet rundt hverandre.
Jeg har for lengst innsett hvem du er,
og hva dette er, og jeg kan forsikre deg om at jeg ikke blir såret.
Så, hva skal vi gå for?
Gjenopptagelse eller avbrytelse?
Av hva?
Gjenopptagelse.
Greit.
Tenk at en på din alder har noe slikt.
-Hva? -Gi deg. En slik selvsikkerhet.
Jeg er ikke selvsikker.
Bare hardfør.
Windsor Park rykker nå ifra og angriper.
Mye godt spill denne nydelige dagen her ved Guards Polo Club.
I front har vi en selvsikker prins Charles som nummer fire, som setter inn støtet.
Men der kommer Parker Bowles med et haleslag
og sender ballen tilbake til lagkameraten. Windsor Park snur og prøver å følge opp.
Kom igjen nå, Charles.
Blues & Royals, i hvitt, angriper hardt idet det gjenstår to minutter av omgangen.
-Kom igjen, sir! -En kamp om ballbesittelsen.
Kom igjen, Deres Kongelige Høyhet! De har taket på det!
Ja, der kommer Windsor Park! Windsor Park presser på igjen.
Parker!
Parker Bowles utmanøvrerer prinsen av Wales.
Han presser seg forbi.
Parker Bowles treffer stort.
Windsor Park har problemer der bak.
Parker Bowles rykker ifra, men prins Charles gir ikke slipp.
Kom igjen, sir! Kom igjen!
Han nærmer seg...
Og Parker Bowles scorer!
Parker Bowles scorer for Blues & Royals!
Og stillingen er med det to-null!
Du spilte godt.
Både du og jeg vet at det ikke er sant. Andrew Parker Bowles spilte godt i dag.
Du må bare være litt mer aggressiv i spillestilen.
Ja, du pleier å si det.
Hvordan gikk det i Paris? Og med Hertugen av Windsor?
Det var veldig underlig.
Han så overhodet ikke frisk ut.
Og huset hans fremstår som
et absurd museum over monarkiet.
Det stinket av røkelsespinner og hunder.
Var hun til stede? Og flakset omkring som en forkvaklet flaggermus?
Ja.
Hun nærer seg visst ikke av annet enn whisky.
Og har hatt så mange ansiktsløftninger at hun knapt kan snakke.
Dickie...!
Jeg vet ikke om jeg har nevnt dette...
Vi har skrevet til hverandre.
Jeg tror han ser spor av seg selv i meg.
Ikke fortell bestemoren din det.
Han sier stadig at jeg bør finne en kone.
Det er da altfor tidlig.
Det er nå du skal slå deg løs.
Se hva som finnes.
Kanskje det.
Når det er sagt, er det en jeg har et godt øye til.
Hun som heiet på deg i dag, tilfeldigvis?
Ja.
Hun var i lag med Andrew Parker Bowles, til de kom på kant med hverandre.
På grunn av Anne.
Hva gir du meg.
-Søsteren din? -Ikke spør. Det er et salig rot.
Men konklusjonen på det hele er:
Camilla er ledig, og jeg vil gjerne kapre henne.
Er det navnet hennes?
Ja.
Camilla Shand.
Jeg liker henne.
Så...
Har du stemt ennå?
Ja.
STEM WILSON OG LABOUR
På hvem?
Det har ikke De noe med, sir.
De sier det er en ren formalitet for Wilson.
Ikke om jeg har noe jeg skulle sagt.
Der avslørte jeg meg visst, eller hva?
Hvordan skal jeg klare å overtale deg til å spise middag med meg?
-Med en kongelig resolusjon? -Det går ikke.
Jeg er ikke konge.
Ennå.
Så bare si "vær så snill".
Vær så snill.
...at dette nyvalget har slått skjevt ut.
Det kan altså hende at landet våkner til en ny statsminister i morgen.
Lederen for opposisjonen, Mr. Edward Heath, Deres Majestet.
Mr. Heath.
Deres parti sikret seg stemmeflertallet.
Som folkets regent ber jeg Dem om å danne regjering i mitt navn.
Gratulerer.
Takk, Deres Majestet.
Omstendighetene kunne ikke vært mer ideelle.
Labour tok folkets støtte for gitt. Mr. Wilson tedde seg som en smålig keiser
og så på dette valget som en kroning.
Ingenting galt med en kroning.
Under de rette omstendighetene.
Dernest forsøkte vi oss på litt småprat.
Tenke seg til, han tar med seg et flygel til Downing Street.
Noen tar med seg hustruen, andre et flygel.
På spørsmål om mulige hastesaker, sa han at han vil jeg skal reise til Frankrike.
Hvorfor?
For å vinne Pompidous gunst,
så han ikke stenger oss ute fra Europas økonomiske fellesskap, som sin forgjenger.
Han vil styrke båndet til Europa.
Deres Majestet.
-Deres Kongelige Høyhet. -Martin.
Han andre er aldri å se lenger.
-Sir? -Hvor er han andre?
Han... Han skallede.
Oberst Adeane. Han er pensjonert, sir.
Er han?
For tre måneder siden. Du gav ham en klokke!
Gjorde jeg?
Hva gjelder det?
Bare en påminnelse om at BBCs intervju med Hertugen av Windsor nærmer seg nå.
Vi mener å vite at Hertugen ikke lenger er ved god helse.
Kan hende bør De besøke ham mens De er i Paris.
Ikke på vilkår.
-Fortsett, Martin. -Man er urolig for
at hvis BBCs intervju faller i god jord,
i tillegg til det vellykkede besøket fra keiser Hirohito,
så vil enkelte kunne spørre seg
hvorfor japanerne besøker ham, men ikke hans egen familie.
Fordi han ikke har fornærmet dem.
Han frasa seg ikke den japanske tronen eller tok livet av keiserens far.
Så for siste gang: nei!
Den mannens skam sitter i...
...som husdyrlukt.
Sir?
Den setter seg i treverket og lar seg aldri fjerne.
Deres Majestet.
Deres Kongelige Høyhet.
Takk.
Hvordan er det?
-Hva da? -Å bo her.
Ikke særlig storslått, som du ser.
Dette er leiligheten der de innlosjerte Anne og meg.
To soverom. En liten salong. Alt sammen høyst alminnelig.
Ingenting av dette er alminnelig.
Både med tanke på at du bor på et slott og med tanke på hvem du er.
Prinsen av Wales?
Det er ikke egentlig en eksistens.
Heller et dilemma.
Jeg er både fri...
...og fengslet.
Fullstendig overflødig og aldeles uunnværlig.
Da kan man aldri gi seg ordentlig hen til noe som helst, for hvert øyeblikk...
...kan alt forandre seg.
Og du blir konge.
For ikke å nevne hva det gjør med ens familie.
Hvordan kan man være en god sønn når...
Selv om dette er ens største...
...frykt.
At hun dør?
Det er ens største...
...nei, ikke ønske...
Eller jo, ønske.
For inntil hun er død, får jeg ikke levd et fullverdig liv.
Like lite som jeg får vært det jeg ble født til å være, så...
Det hensetter en i en fryktelig, varig ventestilling.
Som Saul Bellow.
Beklager, jeg vet ikke hvem han er. Måtte han vente mye?
Han er en amerikansk forfatter. Han skrev en bok kalt Dangling Man.
Jeg kjenner meg av og til igjen i hovedpersonen, som...
"Eksisterer i en endeløs og ganske så latterlig avgrunn."
Var han en prins?
Nei.
En arbeidsledig mann fra Chicago som venter på å bli sendt ut i krigen.
Og han ønsker å bli utkommandert, fordi det vil gi livet hans mening.
Selv om han kan bli drept?
Ja.
Så stort er menneskets behov for mening.
Ma'am.
Er den til meg?
Den satt!
Så genialt!
Alt det uttværende vrøvlet om å pines i avgrunnen.
"Paul Sellow"?
Saul Bellow.
Og Dronningen som må dø.
Ja! Dette med at mamma omsider skulle ta kvelden,
og så: Bang! Den satt!
Det var helt genialt!
Og ansiktsuttrykket ditt: "Er den til meg?"
Det hadde jeg ikke forventet, sir!
Herregud, der satte du meg ut!
Beklager. Ja?
Sir, bare en påminnelse
om at fjernsynsintervjuet med HKH hertugen av Windsor begynner nå.
Takk!
Jeg befinner meg nå i Bois de Boulogne i Paris, i dette praktfulle huset
som en gang tilhørte general de Gaulle.
De nåværende beboerne er kjent for de fleste.
HKH hertugen av Windsor,
Edvard VIII, som regjerte som konge av England i litt over ti måneder,
og Hertuginnen av Windsor, som før gikk under navnet Mrs. Wallis Warfield Simpson.
Ma'am, hvilket inntrykk fikk De av Hertugen første gang dere møttes?
Han forekom meg å være "blant de innvidde".
Forut for sin tid.
Full av tæl. I motsetning til de fleste engelskmenn.
Og dette møtet fant sted mens De var prins av Wales?
Ja. En rolle som jeg også hadde et stort ønske om å omdefinere.
Jeg hadde mine egne idéer, mine egne meninger,
min egen... livsanskuelse.
Og omsider var dagen kommet.
Dagen for Deres tronbestigelse.
Ja, og til alles store frustrasjon forble jeg tro mot meg selv,
og min overbevisning om at monarkiet måtte være i endring og følge med i tiden.
Men jeg oppdaget snart at ethvert forsøk på selv de ubetydeligste endringer
ble møtt med fiendtlighet og mistenksomhet.
Fra hvem?
Fra Institusjonen. De grå herrene ved hoffet.
Og fra min familie likeså.
De oppfattet meg som en opprører. Og en trussel.
-For... -Fargerik.
Driftig.
Egenrådig.
Skal si de er gyselige.
-Men jeg fikk ikke innført de tiltakene... -Begge to. Helt skrekkelige.
Fordi presset om å skulle trekke Dem...
-Jeg legger meg. -...og abdisere ble for stort?
Ja.
Man antok alltid at det var på grunn av Hertuginnen,
og mitt oppsetsige behov for å gifte meg.
Men Institusjonens motforestillinger mot vårt ekteskap
viste seg å stikke dypere enn som så.
Det handlet om deres frykt for karakterstyrken og tankefriheten
som jeg representerte.
Hvordan var den?
Den romantiske middagen?
Kom igjen. Ingenting holdes hemmelig her.
Herlig.
Takk.
Camilla Shand, du.
Ja.
Og du er i lag med eksen hennes, Andrew.
Det kan neppe kalles å være "i lag".
Jeg vet ikke om han kan kalles en "eks" heller.
Camilla bekreftet det. Han er utvilsomt en eks.
Bare sørg for at balansen opprettholdes.
Vi leker med Camilla og Andrew.
De får ikke leke med oss.
Hva skal det bety?
Anne!
-Den satt! -Godt spilt, ma'am.
Elskling?
David.
Ha meg unnskyldt.
-Sir? -Nei, det går bra.
Ring etter legen, Sydney.
Ja, ma'am.
Vi begynner i Rouen, med en minnestund for de falne under første verdenskrig.
Så tilbake til Paris for en presentasjon av Diplomatkorpset,
etterfulgt av den avgjørende mottagelsen med presidenten og Madame Pompidou
ved Élyséepalasset.
Vi lander om ti minutter, ma'am.
Det heter seg
at de som ikke tar lærdom av historien,
er dømt til å gjenta den til evig tid.
Selv om vi har gjennomlevd øyeblikk av strid,
strekker forholdet mellom landene seg tilbake til uminnelige tider.
La oss ikke glemme våre dype bånd
og den fellesskapsfølelse vi nærer,
som vi kan legge til grunn for et nytt samarbeid, en ny entente.
Vi samler oss nå om dette ærverdige, europeiske fellesforetagende,
og et spennende eventyr venter på oss.
Herr president, fellesskap er styrke.
Merci. Takk.
Takk.
-Unnskyld meg. Deres Majestet? -Ha meg unnskyldt.
Vi mottok en beskjed vedrørende HKH hertugen av Windsor.
Jeg tror det nærmer seg slutten.
Takk.
Deres Kongelige Høyhet. Ma'am.
Hennes Majestet Dronningen er ventet.
-Hit? -Ja, ma'am.
Hun er på vei.
Få meg opp!
-Du kan ikke mene alvor. -Jeg har aldri ment noe mer alvorlig!
KONGEN
Hennes Majestet Dronningen, sir.
Nei, bare sitt.
Deres Majestet.
Det var helt unødvendig.
Om situasjonen hadde vært motsatt...
...ville De gjort nøyaktig det samme.
Ja.
Det er trist at du ikke er frisk.
Vi har hatt våre uoverensstemmelser.
Men du er og blir min yndlingsonkel.
Det er snilt av Dem å si det.
Og snilt av Dem å...
...besøke meg.
Kjære Lilibet.
"Shirley Temple."
Ja.
Jeg undervurderte Dem.
Det gjorde vi alle.
Men kronen evner alltid å finne veien til riktig hode.
Min fars, min brors...
...og Deres.
Og en dag, forhåpentligvis, til sønnen Deres.
Tror De ikke han takler det?
Det har jeg da aldri sagt noe om!
Men det er det De tenker.
Jeg leser Dem...
...nøyaktig like godt som De evner å lese meg.
Jeg vet hvorfor De tenker slik.
Han kan ofte fremstå svak.
Ubesluttsom.
Men med den riktige kvinnen ved sin side
tror jeg han kan bli en god konge.
Og han...
...har allerede begynt å gjøre seg noen tanker i så måte.
Han skriver til meg, og jeg til ham.
Han har en jente han liker. Camilla.
De kjenner hverandre knapt.
Men noen ganger...
...er man straks sikker i sin sak.
Slik du selv var.
Hva skriver han?
Ta med Dem brevene. Les dem.
Det kan jeg ikke. Det er en privat brevveksling.
Som angår vår fremtidige kongemakt,
og gir et innblikk i sjelslivet til en som både er vår fremtidige konge
og dessuten Deres sønn.
Det er bedre at de havner hos Dem enn hos noen andre.
Se i skrivebordsskuffen.
Og...
...før De går...
En siste gang...
For alt sammen...
Alt jeg gjorde mot Dem...
Tilgi meg.
Takk.
Det du gjorde, tronfrasigelsen din, forandret i sannhet livet mitt.
For alltid.
Men jeg vil du skal vite:
Det er ikke alltid en forbannelse.
Og jeg har ikke alltid bebreidet deg.
Det finnes dager,
flere og flere, faktisk, jo eldre jeg blir,
da jeg anser det for å være et gode.
Det hender til og med at jeg får lyst...
...til å takke deg.
Kjære onkel David.
Jeg må nok en gang få takke deg, og Wallis,
for besøket hjemme hos dere i Bois de Boulogne.
Det er ikke ofte skjebnen fører sammen en tidligere konge og en blivende konge.
For å være ærlig fikk det meg til å innse et og annet.
Hva kongeverdighet angår,
og hva kjærligheten angår,
og alle vanskelighetene de begge fører med seg.
Du vet at familien ville foretrukket om jeg ikke hadde besøkt dere.
Av redsel for at jeg skulle kjent meg igjen i, eller fattet sympati for, dere.
Så la meg tilstå at jeg kjenner meg vitterlig igjen i deg.
Din fremskrittsvennlighet og teft.
Din egenart og idérikdom.
Hvilken konge du ville blitt, i en vennligere verden.
Hvilken konge som ble oss unndratt.
Det gjør meg så trist å se deg leve i eksil,
når alt du gjorde, var å stå fast ved dine prinsipper
og den ubetingede kjærligheten til en kvinne.
Skånselløst ble du nektet å regjere sammen med henne du ville ha ved din side.
Men jeg lover deg nå:
Jeg skal ikke la meg bli nektet det du ble nektet.
Kronen hviler ikke urokkelig og uavvendelig på ett og samme hode.
Den er i bevegelse.
Levende.
Guddommelig.
Et ansikt som forandrer seg slik tidene gjør det.
Om Herren vil og har forordnet det så at den er min å bære,
da skal jeg gjøre det på mine egne vilkår.
Og forhåpentligvis
gjøre deg stolt.
Tekst: Hilde Jørgensen