EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Fly 104, I er styrke fem.
Modtaget, Benson. Vi passerer flyveniveau 17 til 2.500.
Modtaget, fly 104. Rapporter ved 2.500.
I Benson er der let overskyet og vindstille.
Tak, Benson.
Vi håber på en lige, visuel ankomst til landingsbane 01.
Modtaget, fly 104. Det er godkendt.
Fortsæt nedstigning, og rapporter ved 2.500.
Modtaget, Benson. Fly 104...
Da behagede det således Vorherre Gud
i sin guddommelige nåde at tage til sig fra dette flygtige liv
den afdøde ærede, mægtige og prægtige
Prins Edvard Albert Christian
George Andrew Patrick David, Hertug af Windsor.
Engang den højest ærede, mægtigste og fremmeste monark
Edvard 8...
...af Guds nåde over Storbritannien, Irland
og de britiske oversøiske territorier.
Konge, troens forsvarer, kejser af Indien.
Onkel til den højest ærede, mægtigste og fremmeste monark,
vores Dronning, Elizabeth 2.
Må Gud bevare og velsigne hende
med et langt liv, helbred og ære.
Tak, fordi De skrev så smukke breve til David i hans sidste tid.
Det betød meget for ham.
Han bad mig give dig dette her...
...som jeg gav ham i 1939.
Et lommeur og kompas.
Med en indgravering.
"Ingen undskyldning for at gå forkert."
Tak.
Din kæreste er her ikke.
Hun henter mig bagefter. Vi skal ses, før jeg tager tilbage til Dartmouth,
men sig ikke noget. Det er hemmeligt.
Hun er ikke officiel endnu.
Er hun den rette?
Ja.
Det tror jeg.
Hvis jeg må give dig to råd...
Vend aldrig ægte kærlighed ryggen.
Trods al opofrelsen og al smerten
fortrød David og jeg det aldrig.
Tak. Og det andet?
Pas på din familie.
De mener det godt.
Nej, det gør de ikke.
Jeg så hende.
Den sorte enke.
Wallis?
Sær gammel krage.
Hun stirrede på mig og skræmte mig helt.
Hun advarede mig.
Om hvad?
Min familie.
-Mor. -Farvel, søde.
Moster Margot.
Din stakkel. Er Dartmouth uudholdelig?
Sikket spørgsmål.
Onkel Dickie.
Det bliver afgørende for dig.
Bare husk, at "fungerende løjtnant" intet har med funk at gøre.
Det er spøjst.
Jeg betragtede dem, da jeg gik.
-Anne. -Min mor...
Charles.
...far, mormor, moster, endda min søster, og tænkte:
"Sådan må han have set dem."
-Hvem? -Den sidste Prins af Wales.
Den sølle, fortabte sjæl, vi begravede.
Han var ikke som dem.
Han var mere begavet, vittig og fri i sin tankegang.
Mere tro mod sig selv.
Så de rottede sig sammen mod ham.
I det øjeblik...
...da de så på mig, indså jeg, jeg på en rædselsfuld måde...
...at lige var trådt i hans sted.
FORVIRRING
Kom, Edward, denne vej.
-Hvad er det? -Du må ikke kigge.
-Tak. Men vi har da ikke råd. -Prøv det.
Prøv bare.
De seneste dage er spændingerne optrappet dramatisk
mellem regeringen og kulminearbejdernes fagforening.
Den deraf følgende blokade truer nu med at lukke statens sidste resterende kullager.
Mine venner, tiden er inde.
I skal ikke længere stå på bunden og kigge op. Nu skal I høres.
RETFÆRDIG LØN
Vi har lukket alle miner i hele landet, og vi bliver ved med at indefryse lagre,
til de åbner deres ører, åbner deres hjerter...
Det, I ser her i dag, er begyndelsen. Arbejderklassen har fået nok.
DE KÆMPER FOR OS ALLE
Vi har prøvet at komme til enighed med ledelsen og regeringen,
men det kapitalistiske system
er fast besluttet på at knuse arbejderbevægelsen.
Så i dag river vi den aftale over, og fra nu af handler vi,
og vi vil opnå vores mål med alle nødvendige midler.
Premierministeren.
Undskyld, de er ganske ufarlige.
Alle dyr er farlige.
De er blot et måltid fra barbari.
Et emne på dagsordnen står over alle er jo minearbejdernes strejke.
Som en feberdrøm, et skarpt og smertefuldt vanvidsmellemspil, går den snart over.
Gør den?
Umiddelbart virker deres krav fornuftige.
En lønstigning på linje med fabriksarbejdere.
Offentlighedens sympati vokser.
Folk er sentimentale og letpåvirkelige.
Nej, det problem, vi står med, er meget vigtigere.
-Økonomisk integritet. -Og fortsætter strejken?
Så vil den ende i nederlag og ydmygelse for minearbejderne.
Regeringen har i stilhed flyttet kullagre
fra miner til kraftværker de seneste uger.
Vi har otte ugers beholdning,
og inden da har vi fået skik på dette rod.
Vi er forberedte.
-Synes du bedre om ham endnu? -Mr. Heath?
-Der er vist ikke meget at synes om. -Giv ham tid. Han er rusten.
Du er den første kvinde, han længe har haft et meningsfuldt forhold til.
Hans fjender har altid klandret ham for det.
-Hvad? Tak. -At han aldrig giftede sig.
Folk har svært ved at stole på en leder uden kone og familie.
Der var åbenbart en datter af en læge.
Det var kærlighed ved første blik.
Hun ventede på ham under hele krigen,
men Heath fik kolde fødder i sidste øjeblik.
Så giftede hun sig med en anden.
-Hvor har du alt det fra? -En fyr, jeg mødte, kendte ham engang.
Han mener, at han ... aldrig kom over det.
Hvor trist.
Der kan man se.
Når man finder den rette, skal man slå til.
Som centralt tema er det perfekt.
Til hvad?
Din tale til at markere vores 25-års bryllupsdag.
-Hvorfor min tale? -Fordi det er din tur.
Jeg talte til vores tiårsdag.
En stor triumf, som jeg husker det.
Mon petit chou.
Nu vi taler om kærlighed...
Jeg læste nogle af Charles' breve til onkel David
om hans følelser for Shand-pigen.
Vi må tage det alvorligt.
-Hvorfor? -Han virker oprigtigt forelsket.
Man elsker ikke en pige som Camilla Shand. Hun...
Han fornøjer sig bare med hende.
En velkommen adspredelse fra flådens strabadser.
De første måneder kan være ret hårde.
På linje!
Hurtigere!
Dagdrømme er nu sære.
Kom så over, Windsor!
Man er i sikkerhed under træningen kl. 6.
Alle råbene og anstrengelserne klarer hjernen.
Man er endda nogenlunde sikker i timerne.
Der er noget strengt ved astronomisk navigation, som man kan fortabe sig i.
Nej, man er mest sårbar, når man er ude på havet.
Det er noget ved bølgerne.
Man begynder at forsvinde.
Pludselig er man så et helt andet sted.
Der er en helt ny fornemmelse for mig.
En følelse af at være tryg og høre til.
Al ensomheden er forsvundet.
Det er noget så mirakuløst.
Du er mirakuløs.
Er der noget af dette, der har...
...overrasket dig?
Af hvad?
Vores venskab.
Du burde spørge, om der er noget, der ikke har.
-En god overraskelse? -Det skulle jeg mene.
-Du lyder ikke sikker. -Det er jeg.
Det tror jeg da.
Du tænker meget.
Det er det værste, man kan gøre.
Hvorfor? Jeg elsker at tænke.
Ja, og det gør det så forvirrende.
Eller gør det klart.
Ikke i dette tilfælde.
-Vi har noget særligt sammen. -Det ved jeg.
Og det gør det så forvirrende.
Jeg skulle ikke forelske mig i dig. Intet af dette skulle ske.
Hvad? Pokkers. Hvorfor?
-Hallo? -Hvad skulle der ske?
Hallo?
Jeg har ikke flere mønter.
Hallo?
Gevær over skulder.
Drej ind.
Parade fremad.
Højre om.
Parade stop.
Det er ikke det ansigt, som jeg havde håbet at se.
Akademiets kommandør skrev ellers i sidste uge,
at han var meget opmuntret af dit fremskridt.
Et fremskridt, som i hans øjne kan sammenlignes gunstigt med din fars
og din morfar før ham og din oldefar før ham.
Jeg ved, at du havde dine egne ideer. Din forestilling om, hvor du hører til.
Jeg beder dig blot om at holde det ud lidt endnu.
-Det er ikke akademiet. -Hvad er det så?
Camilla.
Shand?
Underholder I to stadig hinanden?
-Der gør vi. Jeg holder meget af hende. -Godt.
Jeg holder virkelig meget af hende.
Situationen er kompliceret.
Jeg er ikke den eneste interesserede.
Mener du ham æselhypperen Parker Bowles?
-Jeg vil ikke miste hende, Dickie. -Kære dreng, du mister ikke nogen kvinde.
Du er Prinsen af Wales.
Jeg vil ikke miste hende nogensinde.
Hun er den rette.
Nu forstår du vist, hvad jeg siger...
...og at jeg har brug for din hjælp ... med familien.
Se til højre.
Se frem.
Det er fuldt ud min skyld.
Shand-pigen skulle blot være en mulighed
for en uerfaren dreng for at løbe hornene af sig.
Derfor opmuntrede jeg til det.
Jeg havde ikke forventet, at han fik følelser og da slet ikke ville tænke...
Sig det ikke. Det er vanvittigt.
Jo før pigen finder sammen med Dereks dreng igen, des bedre er det.
Ja.
-Hvordan skal vi gribe det an? -Jeg kan tage mig af Charles.
En lang udstationering skal nok bringe ham til fornuft.
Jeg taler med alle i marineministeriet.
Efter otte måneder på den anden side af Jorden går det over.
Lad os håbe det.
Kan jeg overlade Shand- og Parker Bowles-familierne til dig?
Med glæde.
-De spiller orgel, ikke sandt? -Jo.
-Og klaver? -Ja.
Sikke bløde, elegante hænder, De har. Lange, fine fingre.
-Har De set en grube, mr. Heath? -Selvfølgelig.
Ikke på tv. I virkeligheden.
Så lad os hjælpe Dem med at stifte bekendtskab.
Saml det op.
Gør det bare. Rør ved det.
Lugt det.
Næste gang De spiller orgel i en eller anden kirke
og tænker høje tanker i himlen tæt på Gud,
tænk De så på mine medlemmer, mine kammerater,
der graver kul dernede i varmen og mørket, for når de går på arbejde,
brækker ryggen og sætter livet på spil.
De er ikke tæt på Gud.
De er i helvede, og det gør de dag ind og dag ud,
så De og alle andre her i landet kan få varme, strøm og energi.
Vi kommer ingen vegne, hvis De kun fokuserer på vores forskelle.
Der tager De fejl. Kun sådan kommer vi nogen vegne.
Før De anerkender, at minearbejdernes bidrag til dette land
er det, der giver lys i fabrikker, skoler, hospitaler
og fornemme sale som disse, opnår De ingen aftale med fagforeningen.
Lad os tale lidt om "fornemme sale".
Jeg er lige så fremmed i sådanne sale som De.
Min far var bygmester.
Jeg er her, da jeg er leder af et politisk parti
og valgt af borgerne til at lede deres regering.
Det er ikke mit hjem.
Det er det hjem, som folket giver Dronningens førsteminister.
Det er fornemt, fordi vi respekterer demokratiet.
De kan komme med simple antagelser om mig, fordi jeg spiller orgel.
Mine forældre havde ikke råd til et klaver.
De måtte afdrage på et fra en butik i Margate.
Nej, lad os ikke spilde tiden på falske uoverensstemmelser
om en klassekamp mellem Dem og mig.
Jeg har en baggrund, der ikke adskiller sig meget fra Deres.
Men jeg har valgt demokratiet i modsætning til Dem,
og jeg vil ikke tillade, at De eller nogen anden bølle kommer herind
og truer en demokratisk regering med udemokratiske strejker.
Denne regering har sin politik og fraviger den ikke...
...nogensinde.
Og vi har vores...
...og vi gør heller ikke.
Nu da forhandlingerne er brudt sammen,
har premierministeren lagt en plan for strømafbrydelser for at spare energi.
For himlens skyld. Jeg har set mindre komplicerede slagplaner.
Det er lige, hvad regeringen kalder den. En slagplan for at slå minearbejderne.
-Forventer vi disse afbrydelser snart? -Ja.
-Hvor længe skal de stå på? -Resten af måneden, måske endda året.
Hvad? Det vil ødelægge landet.
Det vil afbryde den normale drift for regeringen,
domstolene og statsforvaltningen.
Hospitaler må måske operere i lyset fra lommelygter.
Men mr. Heath er sikker på sejren.
Som premiereminister vil jeg tale enkelt og tydeligt til jer i aften
om den alvorlige situation, som vores land nu står over for.
I Underhuset her til eftermiddag
meddelte jeg strengere restriktioner på brugen af elektricitet.
Vi beder jer om at skære ned til det absolutte minimum
i brugen af strøm til opvarmning og andre formål i jeres hjem.
I industrien begrænser vi forsyningen af elektricitet
til næsten alle fabrikker, butikker og kontorer
til tre dage om ugen.
Hvad angår behag, får vi en sværere jul, end vi har oplevet siden krigen.
I denne type land, vi bor i,
må der ikke være noget "vi" eller "de".
Der er kun "os".
Os alle.
Hvis regeringen besejres, besejres landet.
Major og mrs. Shand, Deres Majestæt, og mr. og mrs. Parker Bowles.
-Tak, fordi De kom, major Shand. -Deres Majestæt.
-Mrs. Shand. -Deres Majestæt.
-Derek. -Deres Majestæt.
-Ann. -Deres Majestæt.
Værsgo.
I spekulerer nok på, hvorfor jeg har inviteret jer.
Det er en lidt ømtålelig sag.
Lidt af en forvirring, der involverer din søn, Derek,
og din datter, mrs. Shand,
og mit barnebarn, Prinsen af Wales.
Windsor.
Indfind Dem på agterdæk, kaptajnens kontor.
Javel.
Windsor, kom ind.
Vi har eksamensresultaterne,
og eksamensorganet har konkluderet, at De har opfyldt de nødvendige krav til
at påtage Dem Deres pligt som vagthavende officer.
Deres første officielle udstationering. Tillykke.
Må jeg vide hvortil?
Ikke nu igen.
Jenkins, vil du hente en anden lampe og nogle stearinlys?
Javel.
-Deres Kongelige Højhed. -Martin.
Har Dronningen mon et øjeblik?
Det er ikke så godt lige nu. Hun skriver en tale.
Sig, jeg er kommet helt fra Dartmouth, og at det er meget vigtigt.
Naturligvis.
Undskyld mig.
Hendes Majestæt tager imod Dem.
-Undskyld jeg afbryder, mor. -Har du orlov?
-Nej. -Hvorfor er du så her?
Jeg vil stille dig et spørgsmål.
Jeg er blevet udstationeret. Otte måneder i Caribien.
Det er ikke et spørgsmål.
Det gør mig ikke glad.
-Det er stadig ikke et spørgsmål. -Fint. Her er spørgsmålet.
-Har du arrangeret det? -Hvorfor skulle jeg gøre det?
For at skille os ad, så vi slår op.
-Hvem? -Camilla Shand og jeg.
-Du sagde, at du var blevet forfremmet. -Udstationeret.
Det giver ingen mening, for jeg er ikke kvalificeret endnu.
Man gør mange undtagelser for de kongelige.
Ikke flåden.
De er stolte af aldrig at gøre undtagelser.
Mit spørgsmål er, om du eller nogen anden i familien havde noget med det at gøre?
-Hvorfor skulle vi gøre det? -Det aner jeg ikke.
Fordi hun ikke er "intakt"
eller af den rette familie, eller fordi hun kan tænke selv.
Måske fordi det morer alle
at tage to lykkelige mennesker og finde en grund til at skille dem ad.
Så grusom har denne familie nemlig været før.
Jeg finder mig ikke i det.
Jeg lader mig ikke skubbe væk som onkel David eller moster Margot.
Jeg finder mig ikke i det.
Martin.
Dronning Elizabeth og Lord Mountbatten.
Jeg vil gerne tale med dem hurtigst muligt. Sammen.
Alt var i sin skønneste orden.
Alle fik det, de ønskede og behøvede fra ordningen.
-Indtil han begyndte at tale om kærlighed. -Og hvis det er?
Bør den ikke få en chance? Jeg fik lov at gifte mig med min udvalgte.
Det var anderledes.
Hans rang var. Følelserne var de samme.
Tiderne var anderledes. Hans fortid var anderledes.
Philip var prins.
-Betyder det stadig noget nu? -Ja.
Systemet er for skrøbeligt og kostbart til at lade uforudsigelige elementer...
-Farlige elementer... -Camilla er ikke farlig.
Hun er den første kvinde, der har givet Charles selvtillid og velvære.
Kvaliteter, vi nok alle mener, han får brug for.
Jeg forstår, at I begge handler for at beskytte kronen,
men med familiens historie
kan vi ikke adskille to mennesker, der elsker hinanden.
-Det har vi lært flere gange. -Tro mig.
Dette er alt andet end kærlighed. Dickie...
Der er noget, som De bør vide.
Hvad er alt det her?
Kom ind, min ven.
Vi vil gerne stille dig nogle spørgsmål.
Når du svarer på de spørgsmål, er det vigtigt,
at du holder hovedet klart og forbliver nøgtern, rationel og rolig.
I modsætning til mit normale neurotiske hysteri?
Vi skal tale med dig om din bror.
Hvilken af dem? Jeg har tre.
Charles.
Fortsæt.
Specifikt, hvor egnet hans parti med Camilla Shand er.
Parti?
Vi mener, at han har til hensigt at fri til hende.
Fint.
Så længe han er klar til, at de altid vil være tre.
Hvem er den tredje?
Andrew Parker Bowles.
Camillas kærlighed, som hun stadig er hengiven.
Er hun ikke Charles hengiven?
Hun kan lide Charles, men hun er besat af Andrew.
Spar mig.
-Hvordan ved du alt det? -Fordi jeg selv kort var fanget i det.
Vent lidt.
-Hvornår? -Dengang. Førhen. Det er irrelevant.
Det var meget ligetil.
Han fik det, han ville: At gøre Camilla jaloux.
Jeg fik det, jeg ville: Lidt sjov.
-Sjov? -Ja, undskyld, mor. Det var det.
-Er krydsforhøret forbi? Må jeg gå? -Tak, min ven.
Det var vel ikke for følelsesladet?
-Jeg vil gerne tale med mor alene. -Javel.
Det er vores stikord.
Kun dronninger.
-Jeg ved ikke, hvor jeg skal begynde. -Stakkels Charles selvfølgelig.
-Dumme, naive Charles. -Ja.
-Og Anne? -Ja.
Jeg mener... Hvem havde troet det?
-Hvad er det næste skridt? -Vi har talt med familierne.
Der er sat en dato for Camillas og Parker Bowles' bryllup.
Godt.
Vi mangler bare, at nogen fortæller dem det.
-Fortæller du Charles det? -Det udretter intet.
Det vil udrette meget. Det vil rense luften.
Da du bifalder beslutningen,
er det som hans mor og dronning det rette at gøre.
Det vil blot skabe uforsonlighed og bitterhed,
og selvom jeg bifalder beslutningen, var intet af dette pjat min idé.
Dickie kan gøre det. Det er hans rod.
Under gårsdagens forlængede strømafbrydelser
var det næsten umuligt for familier, der afhænger af elektricitet,
at lave mad eller opvarme og oplyse deres hjem.
Campingkomfurer og gamle petroleumslamper
er hentet ned fra loftet og støvet af.
Man kan næsten ikke købe et stearinlys, en kakkelovn eller et varmeapparat.
Hos isenkræmmere ser man samme besked, og bestillinger har ligget i dagevis.
BEKLAGER! INGEN LYS
Da millioner nu ikke kan gå på arbejde, er folk gået på gaden,
og spændingerne begynder at stige.
Der er nu ægte frygt for landets stabilitet
og opretholdelsen af lov og orden.
Hvor skal jeg begynde?
Hvad skal jeg sige?
Er det sandt? Elsker du Andrew?
-Det er kompliceret. -Det er ikke spor kompliceret.
Det er et ja eller nej. Elsker du ham?
Ja.
På sin vis.
Jeg er et fjols.
Men jo mere jeg var sammen med dig
og lærte dig at kende, des mere skiftede mine følelser.
Deres transport venter.
-Tydeligvis ikke nok. -Det er ikke sandt.
Uanset hvad nogen siger, må du tro på, at mine følelser for dig er ægte.
Hvorfor har vi så ladet dem gøre det?
Det er åbenbart bedst for alle på denne måde.
På langt sigt.
Var det enkelte afbrydelser, kunne jeg forstå det,
men når det forstyrrer hverdagen overalt i landet
og sætter liv og lov og orden på spil,
begynder jeg at spekulere på, om vi nu også har gjort det rette.
Regeringen er ikke ansvarlig.
Kulminearbejdernes fagforening har fået alle muligheder
og har afvist ethvert tilbud.
Vores sidste, en meget generøs pakke til 48 millioner pund,
blev mødt med omfattende foragt.
Jamen det forklarer ikke afbrydelserne.
Jeg husker, at De forsikrede mig om,
at regeringen havde kul nok på lager til at ride enhver storm af, men se nu.
Ja, strejkerne har varet længere, end vi forventede,
og minearbejdernes stædighed har været betydeligt mere voldsom.
Vi kan vist roligt sige, at der har været stædighed på begge sider.
Man kan spekulere på, om vi har misforstået kulminearbejdernes vrede.
Ja, om vi har misforstået dem som mennesker.
-Har du skrevet din bryllupsdagstale? -Ja.
Med ytringer a la "din vasal med liv og lemmer" til overflod?
Jeg har nu ondt af Charles.
Ja.
Det gør ondt.
I nogen tid vil det måske endda føles som et forræderi,
men så kommer han til fornuft, og så glemmer han det.
Det håber jeg.
Jeg må indrømme, min kære overborgmester,
at de første 25 års ægteskab på sin vis har sneget sig ind på os.
Jeg er ikke tilbøjelig til at filosofere,
men fra tid til anden får man muligheden for
at reflektere over, hvad der har bidraget til, at noget er lykkedes.
I vort ægteskabs tilfælde er det familien.
Den klippe, hvorpå et hvilket som helst varigt ægteskab må grundlægges.
Et netværk af brødre, søstre, mødre og fædre,
fætre, kusiner og slægtninge.
Et filigran af tusind små tråde,
der er vævet sammen af blodsbånd, slægtskab og tillid.
Kun der i den smeltedigel af familieforhold
kan en vellykket forening af to mennesker smedes.
Troskab, loyalitet, lydighed og hengivenhed.
Disse er kristne værdier, der nærer et ægteskab
og binder en familie sammen.
At opnå denne flygtige tilstand som lykkelig familie
er en utrættelig kamp,
men en kamp, der er værd at udkæmpe,
for intet i livet kan måle sig med det.
Det rette partnerskab med den rette partner
er det fundament, hvorpå en succesrig familie må hvile.
Ægteskabet er et foretagende, som nogle i den moderne verden vil anfægte...
...men det er et foretagende, om hvilket, når adspurgt,
jeg helt klart og utvetydigt kan sige:
"Jeg er tilhænger."
Tak.
Tekster af: Trine Nørgaard Berthelsen