‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Zborul 104, vă auzim perfect.
‎Da, Benson. Traversăm nivelul de zbor ‎și coborâm la 750 de metri.
‎Recepționat, 104. ‎Raportați coborârea la 750 m.
‎Vremea e ușor înnorată, ‎fără rafale de vânt.
‎Mulțumesc, Benson.
‎Sperăm să aterizăm ‎după reguli de zbor la vedere pe pista 01.
‎Recepționat, zborul 104. Se aprobă.
‎Continuați coborârea ‎și raportați la 750 de metri.
‎Recepționat, Benson. Zborul 104...
‎Astfel a hotărât ‎atotputernicul Dumnezeu.
‎Să ia din această viață trecătoare ‎în mila Sa Divină...
‎răposatul Preaînaltul, Mărețul și Ilustrul
‎prinț Eduard Albert Christian...
‎George Andrew Patrick David, ‎duce de Windsor.
‎Cândva, Preaînaltul, Preamăritul ‎și Excelența Sa, monarhul...
‎Eduard al VIII-lea...
‎cu grația Domnului, ‎al Marii Britanii, Irlandei
‎și al dominioanelor britanice ‎de peste mări.
‎Rege, Apărător al credinței...
‎Împărat al Indiei.
‎Unchi al Preaînaltului, Preamărețului, ‎Excelenței Sale monarhul
‎și suverana noastră, Elisabeta a II-a.
‎Fie ca Domnul să o apere ‎și să o binecuvânteze...
‎cu viață lungă, sănătate și onoare...
‎Mulțumesc că i-ai scris lui David ‎scrisori atât de frumoase la final.
‎L-au ajutat mult.
‎Voia să ai ăsta.
‎Eu i l-am dat în 1939.
‎Un ceas de buzunar cu busolă.
‎Cu inscripție.
‎„Nu ai scuză ‎să mergi în direcția greșită.”
‎Mulțumesc.
‎Unde e iubita ta?
‎Vine să mă ia după.
‎Petrecem seara împreună ‎înainte să mă-ntorc la Dartmouth,
‎Dar nu spuneți nimănui, e secret.
‎Relația nu e oficială, încă.
‎E Aleasa?
‎Da.
‎Așa cred.
‎Să-ți ofer două sfaturi.
‎Nu respinge iubirea adevărată.
‎În ciuda sacrificiilor și suferinței...
‎eu și David nu am regretat niciodată.
‎Mulțumesc. Și al doilea?
‎Păzește-te de familia ta.
‎Îmi vor binele.
‎Ba nu.
‎Am văzut-o.
‎Pe văduva neagră.
‎Wallis?
‎Ciudată babă.
‎S-a holbat la mine. M-au trecut fiorii.
‎M-a avertizat.
‎Despre?
‎Despre familia mea.
‎- Mami. ‎- La revedere, dragule.
‎Mătușă Margot.
‎Sărmanul de tine! ‎Dartmouth e insuportabil?
‎Ce întrebare!
‎Unchiule Dickie.
‎O să te facă bărbat.
‎Nu uita că „rol de locotenent” ‎nu înseamă că joci teatru.
‎E ciudat.
‎Mă uitam la ei la plecare.
‎Pe mama...
‎Charles.
‎...tata, bunica, mătușa, ‎chiar și pe sora mea.
‎Mă gândeam...
‎„Așa îi vedea și el.”
‎- Cine? ‎- Ultimul Prinț de Wales.
‎Sărmanul suflet pierdut ‎care a fost îngropat.
‎Nu era ca ei.
‎Era mai inteligent.
‎Mai plin de duh și independent.
‎Mai cinstit față de sine.
‎Așa că s-au unit contra lui.
‎În acea clipă...
‎când se uitau strâmb la mine, ‎mi-am dat seama...
‎că i-am luat locul.
‎Pe aici, Edward.
‎- Ce e? ‎- Nu trage cu ochiul.
‎Mulțumesc.
‎- Nu ni-l permitem. ‎- Încearcă-l.
‎Haide.
‎În ultimele zile, ‎tensiunile au explodat
‎între guvern și sindicatul minerilor.
‎Blocada creată amenință să închidă
‎ultima rezervă de cărbune a guvernului.
‎Prieteni, a sosit timpul!
‎Nu ne vom mai ploconi. ‎E timpul să ne facem auziți.
‎PLATĂ CORECTĂ
‎Am închis toate minele din țară
‎și vom continua să blocăm rezervele
‎până-și deschid urechile și inimile...
‎Ceea ce vedeți azi aici este începutul.
‎Clasa muncitoare s-a săturat.
‎MINERII LUPTĂ PENTRU NOI TOȚI
‎Am încercat să ne înțelegem ‎cu conducerea, cu guvernul,
‎dar liderii capitaliști sunt chitiți ‎să doboare clasa muncitoare.
‎Azi, rupem contractul. ‎De acum înainte, vom acționa,
‎și ne vom realiza țelurile ‎prin orice mijloace.
‎Dl prim-ministru, Maiestate.
‎- Scuze. Nu sunt periculoși. ‎- Toate animalele sunt.
‎Sunt la o masă distanță de barbarie.
‎Un subiect le precede pe toate. ‎Greva minerilor.
‎Care, ca un vis febril,
‎un moment acut și dureros ‎de nebunie, va trece.
‎Oare?
‎La prima vedere, ‎cererile lor par rezonabile.
‎Echivalarea salariilor cu fabricile.
‎Iar publicul pare să-i susțină.
‎Oamenii sunt sentimentali ‎și ușor de impresionat.
‎Problema cu care ne confruntăm ‎este mult mai importantă.
‎- Probitatea economică. ‎- Și dacă greva continuă?
‎Se va sfârși ‎cu înfrângerea și umilirea minerilor.
‎Noi, guvernul, am mutat cărbune în secret ‎de la mine la centralele electrice.
‎Avem rezerve pentru opt săptămâni.
‎Până atunci, vom rezolva ‎această chestiune supărătoare.
‎Suntem pregătiți.
‎- Începe să-ți placă? ‎- Dl Heath?
‎- Nu prea are ce să-mi placă. ‎- Dă-i timp. Și-a ieșit din mână.
‎Ești prima femeie cu care are o relație ‎după zeci de ani.
‎Cu asta l-au atacat mereu dușmanii.
‎- Cu ce? Mulțumesc. ‎- Că nu s-a căsătorit.
‎Oamenii nu se încred ‎în lideri fără soție și familie.
‎Se pare că a iubit fiica unui doctor.
‎A fost dragoste la prima vedere.
‎L-a așteptat pe durata războiului.
‎Dar Heath s-a retras în ultima clipă.
‎Ea și-a luat alt soț.
‎- De unde afli toate astea? ‎- De la un amic care-l știe de mult.
‎Cică Heath nu și-a revenit niciodată.
‎Ce trist!
‎Asta e.
‎Când găsești persoana potrivită, ‎nu o lăsa.
‎E o temă perfectă.
‎Pentru ce?
‎Pentru discursul tău la aniversarea ‎a 25 de ani de la nunta noastră.
‎- De ce al meu? ‎- E rândul tău.
‎Eu l-am ținut pe cel de zece ani.
‎A fost un mare triumf, îmi amintesc.
‎Vărzica mea.
‎Apropo de dragoste...
‎am citit câteva scrisori ‎de-ale lui Charles către unchiul David,
‎vorbind despre fata asta, Shand.
‎Trebuie luată în serios.
‎- De ce? ‎- Cred că s-a îndrăgostit.
‎Nu iubești o fată ca ea. E...
‎E distractivă...
‎și o distragere bine-venită ‎de la rigorile Marinei.
‎Primele luni pot fi dificile.
‎În formație!
‎Mai repede!
‎Sunt ciudate visele cu ochii deschiși.
‎Urcă, Windsor!
‎Nu te apucă la ora 06:00.
‎Țipetele și oboseala doar te trezesc.
‎Nu te apucă nici la cursuri.
‎Navigația după stele are o rigoare ‎în care te poți pierde.
‎Cel mai vulnerabil ești când ieși pe mare.
‎Valurile au ceva aparte.
‎Te pierzi în ele.
‎Apoi, deodată, ești altundeva.
‎Și simți ceva complet nou.
‎Siguranță și apartenență.
‎Iar toată singurătatea dispare.
‎E miraculos.
‎Cred că tu ești miraculoasă.
‎Spune-mi, e vreo parte din asta ‎care te surprinde?
‎Din ce?
‎Din... prietenia noastră.
‎Întreabă dacă e vreo parte ‎care să nu mă fi surprins.
‎- Surprinsă plăcut? ‎- ‎Așa cred.
‎- ‎Nu pari sigură. ‎- Dar sunt.
‎Cred.
‎Se pare că te gândești mult.
‎E cel mai rău lucru.
‎De ce? Îmi place să gândesc.
‎Da, de asta totul e așa derutant.
‎Sau clar.
‎Nu în cazul ăsta.
‎- Avem o relație specială. ‎-‎ ‎Știu.
‎De asta e așa derutant.
‎Nu trebuia să mă îndrăgostesc de tine.
‎Nu trebuia să se întâmple nimic.
‎Ce? La naiba! De ce?
‎- Alo? ‎- Dar ce să se întâmple?
‎Alo?
‎Nu mai am fise.
‎Alo?
‎La umăr, arm'!
‎La dreapta... întoarceți!
‎Trupa va avansa.
‎Întoarceți la dreapta!
‎Trupă, pe loc repaus!
‎Nu voiam să văd fața asta.
‎Comandantul mi-a scris ‎chiar săptămâna trecută.
‎Era încântat de progresul tău.
‎Care, după părerea lui, ‎te compară favorabil cu tatăl tău...
‎cu bunicul și cu străbunicul tău.
‎Știu că aveai propriile idei ‎și o viziune privind locul tău, dar...
‎Îți cer să te ții de asta o vreme.
‎Nu e vorba de colegiu.
‎Atunci?
‎Camilla.
‎Shand?
‎Încă vă faceți de cap?
‎Da.
‎- O plac foarte mult. ‎- Bine.
‎O plac cu adevărat.
‎Situația e complicată.
‎Nu sunt singurul interesat.
‎Vorbești de tipul din cavalerie? ‎Parker Bowles?
‎Dickie, nu vreau s-o pierd.
‎Drag băiat...
‎nu vei pierde nicio femeie.
‎Ești Prințul de Wales.
‎Nu vreau s-o pierd vreodată.
‎E Aleasa.
‎Acum înțelegi ce spun.
‎Voi avea nevoie de ajutorul tău...
‎cu familia.
‎Ochii la dreapta!
‎Ochii în față!
‎E doar vina mea.
‎Fata Shand era menită să fie o ocazie
‎pentru un băiat neexperimentat ‎să-și împrăștie sămânța.
‎De asta l-am încurajat.
‎Nu mă așteptam să aibă sentimente, ‎darămite să se gândească la...
‎Nu rosti cuvântul. E nebunie curată.
‎Fata trebuie să se întoarcă ‎la locul ei, cu băiatul lui Derek.
‎De acord.
‎Cum rezolvăm?
‎Mă pot ocupa eu de Charles.
‎O detașare peste mări ‎o să-l aducă cu capul pe umeri.
‎Vorbesc cu cei de la Amiralitate.
‎După opt luni în colțul opus al lumii, ‎îi va trece.
‎Să sperăm.
‎Te ocupi tu ‎de familiile Shand și Parker Bowles?
‎Cu plăcere.
‎Cântați la orgă, nu?
‎Da.
‎- Și la pian? ‎- Da.
‎Ce mâini elegante aveți!
‎Degete lungi și delicate.
‎- Ați văzut vreo mină, dle Heath? ‎- Desigur.
‎Nu la televizor. În realitate.
‎Haideți să vă ajut să le cunoașteți.
‎Ridicați-l.
‎Haideți.
‎Atingeți-l.
‎Mirosiți-l.
‎Când mai cântați la orgă ‎în vreo catedrală,
‎având gânduri înalte aproape de Dumnezeu,
‎gândiți-vă la membrii și camarazii mei,
‎care asudă în întuneric, ‎săpând după cărbune.
‎Când ei merg la muncă,
‎spetindu-se și riscându-și viața,
‎sunt departe de Dumnezeu.
‎Sunt în iad.
‎Fac asta zi de zi
‎pentru ca toată țara asta
‎să aibă căldură și curent.
‎Nu vom avansa ‎dacă vedeți doar diferențele.
‎Vă înșelați. Numai așa vom da înainte.
‎Până nu recunoașteți ‎că eforturile minerilor țării
‎sunt ceea ce ține luminile aprinse ‎în școli, spitale...
‎și săli mărețe ca aceasta,
‎nu vom face nicio înțelegere.
‎Să vorbim despre aceste „săli mărețe”.
‎Îmi sunt la fel de străine ca dumitale.
‎Tata era constructor.
‎Eu am ajuns aici ca lider al unui partid
‎ales de cetățeni să conducă țara.
‎Nu e casa mea, ci casa acordată de popor ‎întâiului ministru al reginei.
‎Este măreață fiindcă respectăm democrația.
‎Puteți să faceți presupuneri despre mine
‎bazate pe talentul meu la orgă.
‎Părinții mei nu-și permiteau un pian.
‎Au luat unul în rate ‎de la un magazin din Margate.
‎Să nu ne pierdem vremea ‎cu dispute născocite
‎cum că am purta o luptă de clasă.
‎Eu am un trecut ‎nu foarte diferit de al dumitale.
‎Dar eu am ales democrația, ‎spre deosebire de dumneata.
‎Nu voi accepta ca tu ‎sau un alt golan să vină aici
‎și să amenințe un guvern democratic ‎cu greve nedemocratice.
‎Guvernul acesta are politica sa,
‎de la care nu se va abate.
‎Niciodată!
‎Noi o avem pe a noastră.
‎Și nu vom ceda.
‎Tratativele dintre guvern și mineri ‎au ajuns în impas.
‎Prim-ministrul propune un plan
‎de raționalizare a curentului ‎la nivel național.
‎Iisuse!
‎Am văzut planuri de bătălie mai simple.
‎Așa îl numește și guvernul.
‎Un plan de luptă, să învingă minerii.
‎- Tăierile de curent încep în curând? ‎- Da, doamnă.
‎Cât vor dura?
‎Până la sfârșitul lunii sau al anului.
‎Ce? Vor îngenunchea țara.
‎Vor apărea întreruperi ‎în activitatea guvernului,
‎aparatului legal și a serviciilor publice.
‎Spitalele ar putea fi nevoite să opereze ‎la lumina lanternelor.
‎Dar dl Heath e sigur de victorie.
‎Ca prim-ministru...
‎vreau să vă vorbesc direct și pe șleau azi
‎despre criza cu care se confruntă țara.
‎Azi, în Camera Comunelor,
‎am anunțat restricții mai severe ‎privind consumul de electricitate.
‎Vă cerem să reduceți la strictul necesar
‎consumul pentru încălzire ‎și activități domestice.
‎În industrie, limităm ‎aprovizionarea cu electricitate
‎la aproape toate fabricile, ‎atelierele și birourile
‎la trei zile pe săptămână.
‎Cât privește confortul,
‎vom avea cel mai greu Crăciun ‎de la război încoace.
‎Într-o țară ca a noastră...
‎nu poate exista „noi” contra „lor”.
‎Suntem doar „noi”.
‎Noi toți.
‎Dacă guvernul este înfrânt, ‎atunci țara este înfrântă.
‎Maiestate, maiorul și dna Shand ‎și dl și dna Parker Bowles.
‎- Mulțumesc că ați venit, dle Shand. ‎- Maiestate.
‎- Dnă Shand. ‎- Maiestate.
‎- Derek. ‎- Maiestate.
‎- Ann. ‎- Maiestate.
‎Vă rog.
‎Probabil vă întrebați ‎de ce v-am invitat aici.
‎Subiectul este delicat.
‎Este o încurcătură cu fiul tău, Derek, ‎cu fiica dumitale, dnă Shand,
‎și cu nepotul meu, Prințul de Wales.
‎Windsor!
‎- Ești așteptat la biroul Căpitanului. ‎- Să trăiți!
‎Intră, Windsor.
‎Am primit rezultatele.
‎Comisia de examinare a decis ‎că ai îndeplinit criteriile
‎să preiei îndatoririle de ofițer de cart.
‎Va fi primul tău post.
‎Felicitări!
‎Îmi puteți spune unde?
‎Iarăși?
‎- Jenkins, mai adu o lampă și lumânări. ‎- Da, domnule.
‎Alteță.
‎- Martin. ‎- Domnule.
‎Mă poate primi regina?
‎Nu e un moment bun. Scrie un discurs.
‎Spune-i că am venit de la Dartmouth ‎și e foarte important.
‎Desigur.
‎Scuze.
‎Maiestatea vă va primi acum.
‎- Scuze de deranj, mami. ‎- Nu știam că ești în permisie.
‎- Nu sunt. ‎- Atunci ce cauți aici?
‎Am venit să te întreb ceva.
‎Am fost detașat opt luni ‎în Marea Caraibilor.
‎Nu e o întrebare.
‎Nu sunt încântat.
‎- Tot nu e o întrebare. ‎- Bine.
‎Iată întrebarea.
‎- Tu ai aranjat asta? ‎- De ce aș face asta?
‎Să ne separi. Să mă desparți de ea.
‎- De cine? ‎- De Camilla Shand.
‎- Ziceai că ai fost promovat. ‎- Am fost detașat.
‎Nu are sens. ‎Încă nu sunt calificat pentru un post.
‎- Se fac mereu excepții pentru noi. ‎- Marina nu face.
‎Se mândresc că nu fac excepții.
‎Întrebarea e dacă tu sau altcineva ‎din familie a făcut asta.
‎- De ce am face asta? ‎- Habar n-am.
‎Fiindcă nu e „pură”.
‎Sau nu e din familia potrivită ‎sau e independentă.
‎Poate că e distractiv
‎să separi doi oameni ‎care sunt fericiți împreună.
‎Astfel de cruzime nu e nouă în familie.
‎Eu nu voi accepta.
‎Nu voi fi dat deoparte ‎ca unchiul David sau mătușa Margot.
‎Nu voi accepta.
‎Martin.
‎Regina Elisabeta și lordul Mountbatten.
‎Vreau să-i văd de îndată, împreună.
‎Totul mergea șnur.
‎Toți primeau ce voiau ‎și ce aveau nevoie din aranjament.
‎- Până băiatul a vorbit despre iubire. ‎- Și dacă e iubire?
‎N-are voie să-i dea curs? ‎Eu mi-am ales soțul.
‎Era altceva.
‎Rangul era diferit. ‎Sentimentele erau aceleași.
‎Vremurile erau diferite, și trecutul său.
‎Filip era prinț.
‎- Mai contează asta azi? ‎- Da.
‎Sistemul e prea fragil, prea delicat
‎să absoarbă elemente periculoase.
‎Camilla nu e periculoasă.
‎E prima femeie din viața lui Charles ‎care i-a dat încredere și alinare.
‎Calități de care va avea nevoie.
‎Înțeleg că luați măsuri ‎să protejați monarhia.
‎Dar, ținând cont de istoricul familiei, ‎nu putem despărți doi îndrăgostiți.
‎- Am tot primit lecția asta. ‎- Ai încredere.
‎Asta numai iubire nu e. Dickie.
‎Trebuie să știi ceva.
‎Ce se-ntâmplă?
‎Intră, dragă.
‎Vrem să-ți punem câteva întrebări.
‎E important când ne răspunzi
‎să rămâi concentrată, ‎netulburată, rațională și calmă.
‎Adică nu isterică, ca de obicei?
‎Vorbim despre fratele tău.
‎Despre care? Am trei.
‎Despre Charles.
‎Spuneți.
‎Mai exact, despre potrivirea lui ‎cu Camilla Shand.
‎Potrivirea?
‎Credem că intenționează ‎să o ceară în căsătorie.
‎Bine.
‎Doar să fie pregătit ‎pentru o căsnicie în trei.
‎- Al treilea fiind cine? ‎- Andrew Parker Bowles.
‎Prima iubire a ei, căreia îi e devotată.
‎Nu-i e devotată lui Charles?
‎Îl place, dar e obsedată de Andrew.
‎Scutește-mă.
‎De unde știi?
‎Fiindcă am fost implicată.
‎Stai așa.
‎- Când? ‎- În trecut. Nu contează.
‎A fost simplu.
‎El voia să o facă geloasă pe Camilla.
‎Iar eu m-am distrat puțin.
‎- Te-ai distrat? ‎- Da, mamă, m-am distrat.
‎Asta a fost inchiziția? Pot pleca?
‎Mulțumesc, dragă.
‎Sper că n-am fost prea emotivă.
‎Vreau să vorbesc cu mama în privat.
‎Bine.
‎E cazul să dispărem.
‎Doar reginele.
‎Nu știu de unde să încep.
‎Cu sărmanul Charles.
‎- Naivul Charles. ‎- Da.
‎- Și Anne? ‎- Da.
‎Adică... cine s-ar fi gândit?
‎- Ce urmează? ‎- Am vorbit cu familiile.
‎S-a stabilit data căsătoriei fetei ‎cu băiatul Parker.
‎Bine.
‎Lipsește doar cineva care să-i anunțe.
‎- Îi spui tu lui Charles? ‎- Nu aș rezolva nimic.
‎Ba chiar foarte multe. Ai clarifica totul.
‎Fiindcă ești de acord,
‎e gestul corect ca mamă și regină.
‎Doar aș crea resentimente.
‎Deși sunt de acord cu decizia, ‎nimic din astea nu a fost decizia mea.
‎S-o facă Dickie.
‎E harababura lui.
‎Pe durata tăierilor de curent de ieri, ‎multor familii le-a fost imposibil
‎să gătească și să-și încălzească ‎și lumineze casele, depinzând de curent.
‎Aragazele pe gaz și lămpile pe parafină
‎au fost aduse din pod și șterse de praf.
‎Lumânările, aragazele și radiatoarele ‎nu se mai găsesc în magazine.
‎Magazinele de feronerie ‎nu pot să acopere cererea.
‎SCUZE! NU AVEM LUMÂNĂRI!
‎Milioane de oameni nu pot lucra ‎și ies în stradă,
‎iar tensiunile cresc.
‎Există temeri serioase ‎privind stabilitatea țării
‎și păstrarea legii și ordinii.
‎Nu știu cum să încep.
‎Ce să spun.
‎E adevărat? Îl iubești pe Andrew?
‎E complicat.
‎Nu e nimic complicat.
‎Da sau nu. Îl iubești?
‎Da.
‎Într-un fel.
‎Ce neghiob sunt!
‎Petrecând timp cu tine...
‎Cunoscându-te, mi s-au schimbat ‎toate sentimentele.
‎Vă așteaptă mașina, domnule.
‎- Nu destul. ‎- Nu e adevărat.
‎Orice ți s-ar spune...
‎trebuie să crezi ‎că ce simt pentru tine e real.
‎De ce le permitem să facă asta?
‎Fiindcă așa va fi mai bine ‎pentru toată lumea.
‎Pe termen lung.
‎Aș înțelege pene de curent ocazionale.
‎Dar, când afectează viața de zi cu zi ‎în toată țara
‎și amenință vieți și ordinea,
‎mă întreb dacă ați procedat corect.
‎Nu guvernul e vinovat,
‎Sindicatul minerilor a primit oferte ‎și le-a refuzat pe toate.
‎Ultima, un pachet generos ‎de 48 de milioane de lire,
‎a fost primită cu dispreț.
‎Asta nu explică penele de curent.
‎Îmi amintesc clar că mi-ați spus
‎că guvernul a făcut destule rezerve ‎cât să depășim criza, dar iată-ne.
‎Într-adevăr, grevele au continuat ‎mai mult decât ne așteptam,
‎iar încăpățânarea minerilor ‎a devenit tot mai violentă.
‎Putem fi de acord ‎că ambele părți sunt încăpățânate.
‎Trebuie pusă întrebarea ‎dacă am înțeles greșit furia minerilor.
‎Și dacă i-am înțeles greșit pe ei, ‎ca oameni.
‎- Ai scris discursul aniversar? ‎- Da.
‎E plin de referințe ‎la „supus cu viața și trupul”?
‎Îmi pare rău pentru Charles.
‎Da.
‎Va suferi.
‎Pentru o vreme, se va simți trădat.
‎Dar își va veni în fire și va uita.
‎Așa sper.
‎Recunosc, domnule primar...
‎că primii 25 de ani de căsătorie ‎au trecut pe nesimțite.
‎Nu am înclinații filozofice...
‎dar, din când în când, ‎tuturor ne iese în cale câte un prilej...
‎să ne gândim ‎la ce a contribuit la anumite succese.
‎În cazul căsniciei noastre, ‎a fost familia.
‎Piatra de temelie pe care se clădește ‎fiecare căsnicie durabilă.
‎O rețea de frați, surori...
‎mame și tați...
‎veri și rude.
‎O dantelă cu o mie de fire minuscule...
‎NU AI SCUZĂ SĂ MERGI ‎ÎN DIRECȚIA GREȘITĂ. PAȘTE, 1939.
‎...împletite cu sânge, ‎frăție și încredere.
‎Doar acolo, în creuzetul ‎relațiilor familiale...
‎se poate făuri o uniune trainică ‎între doi oameni.
‎Fidelitate, loialitate, ‎obediență și devotament.
‎Acestea sunt valori creștine ‎care susțin o căsnicie.
‎Și leagă o familie.
‎Să dobândești starea capricioasă ‎de a fi o familie fericită
‎este o strădanie neobosită, o luptă.
‎Însă este o luptă demnă de purtat...
‎căci nimic nu-i este asemenea.
‎Parteneriatul corect...
‎cu partenerul corect.
‎Aceasta este fundația ‎pe care stă orice familie reușită.
‎Căsătoria este o instituție ‎respinsă de unii din lumea modernă.
‎Însă este o instituție ‎despre care, când sunt întrebată,
‎pot răspunde, direct și fără echivoc...
‎„O susțin.”
‎Vă mulțumesc.