EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Hvordan har du det?
Jeg har det fint.
Du ser ikke sådan ud.
Klokken er 11.45.
-Hvor er børnene? -Barnepige.
De vil ikke synes om mig før midt på dagen.
Hvad er der sket her?
En meningsudveksling.
-Jamen Margaret... -Jeg kan ikke huske, hvad det handlede om.
Der er så mange meningsudvekslinger for tiden.
-Jeg troede, I var kommet videre. -Ja, det kan man godt sige.
Han er kommet videre. Videre til den næste.
Han kan ikke gøre for det.
Min falloslignende lille fotograf.
DRONNING VICTORIAS BARNEBARN ANGIVET SOM JACK THE RIPPER
SOCIETYVÆRTINDE VANDT KONGENS HJERTE
-Du har aldrig fortalt mig om tapetet. -Skurkegalleriet. Er det ikke morsomt?
Det var for at minde Prinsesse Margaret om,
at hendes familie har lige så mange skeletter i skabet som andre.
Kongehuset Windsor? Nok nærmere Rædslernes Hus.
-Bare hun kunne se det morsomme i det. -Bestemt ikke.
Så længe tapetet var der, ville hun ikke sætte sine ben i huset.
Ikke at hun havde brug for en undskyldning. Hun har altid hadet huset.
Hun synes, det er grimt, deformt og lige så ordinært som mig.
Vores ægteskabs sammenbrud
kan ikke sammenfattes bedre end af de to boliger, de to huse,
hvor hun og jeg føler os bedst tilpas.
Hendes...
...et insekthærget ginpalads, som hun har fået af sine sleske spytslikkere.
Og det her ... er mit.
Altså, I to.
Ja, jeg ved det godt, og stakkels dig, som er fanget midt i det.
Mit råd til dig er: Flygt, mens du stadig kan.
Jeg kan ikke give dig det, du ønsker. Hun vil aldrig gå med til en skilsmisse.
Jo, måske, hvis hun forelsker sig i en anden.
Hvad får dig til at tro, det sker?
Det gjorde du jo, ikke sandt?
Du har ret.
Det gjorde jeg.
NØDRÅB
Parlamentsmedlemmer fra de mindre partier fastholder magtbalancen,
så både Labour og de konservative får svært ved at nå det magiske tal 318.
Jeg er sikker på, det var hende.
-"Staklen"? -Hun har altså et navn.
Ja, og det har jeg også fået at vide,
men jeg kan aldrig huske det, så jeg kalder hende bare "Staklen".
Lucy Lindsay-Hogg.
Staklen.
Den bil, hun steg ind i, lignede Tonys ret meget.
Jeg går ud fra, de er i Sussex.
Grimt lille hus.
Gyseligt lille skur.
Han tror vel, jeg bare accepterer ydmygelsen, ikke?
Men han kan tro om igen.
Må jeg sige min ærlige mening, Deres Højhed? Som en ven?
Jeg kan nævne flere par, om hvem man kan sige,
at de ikke har opnået den tilfredshed, de har ønsket, i deres ægteskab,
og som har valgt at leve hver for sig og dermed virker lykkeligere.
Tony og jeg vil aldrig gå fra hinanden.
Det er ikke kun, fordi skilsmisse er uforenelig med min tro,
men fordi det er sådan her, vi bedst kan lide det.
Krig er vores kærlighed.
En brutal kamp på liv og død er vores parringsdans,
og jeg taler på begges vegne, når jeg siger, vi ikke ønsker os det anderledes.
Tilfredshed er kedeligt,
og Tony og jeg er alt andet end kedelige.
Det er med stor sikkerhed, vi nu kan sige, at ingen af partierne opnår flertal.
Så nu får Ted Heath travlt med
at danne en alliance med Jeremy Thorpes liberale.
Lykkes det ikke, kan Harold Wilson vende tilbage til magten,
hvis man altså kan kalde en mindretalsregering for "magt".
Sikke noget rod. Har landet nogensinde været i så alvorlig en knibe før,
eller har der været så lidt tillid til landets ledere?
-Apropos alvorlig knibe... -Man vågner med et sæt om morgenen.
"Kan det blive værre?" "Hvad mere kan der gå galt?"
Ved morgenbordet åbner man aviserne og finder ud af, at de har gjort det igen.
Margaret har snart fødselsdag.
Lige nu er Storbritannien en patient, der er ved at dø på operationsbordet,
og lægerne, nej, slagterne, nej, undskyld, de mordere,
der er skyld i dødsfaldet, forsøger at blive genvalgt.
I stedet for at kaste dem i fængsel, står folket som lemminger
i kø for at forlænge deres kontrakter.
Hun ringede i går aftes. Hun sagde, hun ville drøfte noget vigtigt.
-Hvem? -Margaret.
-Er hun løbet tør for tonic? -Nej.
-Har en lakaj gjort hende gravid? -Philip!
-Det kunne ligne hende. -Jeg er bange for, det gælder Tony.
Er du klar?
Mr. Heath fortalte mig,
at han hverken kunne danne en koalition med unionstilhængerne eller de liberale,
og det betød, at han måtte trække sig.
På det tidspunkt tilstår jeg, at jeg brød ud i et forfatningsstridigt hurraråb.
-Hurra! -I enrum, håber jeg.
Det er ikke hans politik, jeg har noget imod, men hans selskab.
Nu er mr. Wilson, som jeg må sige, ser ret træt og ikke rask ud,
tilbage som premierminister for en mindretalsregering,
så vi må bare håbe, at han overlever, indtil det næste valg i efteråret.
Jeg har inviteret jer herhjem, min familie,
fordi jeg har fødselsdag.
-Tillykke med fødselsdagen. -Tillykke.
Hvis I har bemærket, at min kære mand ikke er ved min side i dag,
er det, fordi han er mig utro, og ikke mere blot i al hemmelighed,
men nu også offentligt.
Jeg synes ikke, at vi bare skal acceptere det.
-Vi? -Ja, mor. "Vi".
Hvis Tony fornærmer mig indirekte, fornærmer han hele familien.
-Det forstår jeg ikke helt. -Hvad skal vi gøre?
I skal fortælle omverdenen klart og tydeligt, hvis side I er på.
-I skal påtvinge ham sanktioner. -Hvad?
Hvilken slags sanktioner?
Slut med invitationer til kongelige begivenheder og ingen fotografier.
Ingen adgang til kronens ejendomme.
Vi skal ramme ham, hvor det gør ondt. Vi straffer ham, får blodet til at flyde.
Hvor befinder han sig?
Han forlod landet i morges, fordi han skal optage en af hans film.
-Var det Ghana? Eller Guinea? -Gabon. Sammen med "Staklen".
-Hvem? -Jeg forklarer det.
-Jeg kunne lide hans sidste film. -Den om dværge?
-Nu skal I høre hvorfor. -Den er kort.
Den viste medfølelse og godhed.
-Det er det, jeg bedst kan lide ved Tony. -Og hans intelligens.
Ja, og at han tør flirte med sin svigermor.
Jeg brækker mig.
-Han viser omsorg. -Fint, mor.
-Han er kærlig. -Det har hans kone og børn ikke bemærket.
Hans velgørenhedsarbejde for handicappede og hans indsats i Aberfan var...
Nu er det nok!
Hvorfor gør du det, mor?
Hvorfor gør I det, alle sammen? Hvorfor tager I altid hans parti?
Det er min fødselsdagsfest.
Jeg fortæller jer, at min mand er bortrejst
og er mig utro med en anden kvinde,
og i stedet for at støtte mig og fordømme ham
sidder I bare og roser ham til skyerne.
Min familie.
Mit eget kød og blod. På min fødselsdag.
Måske er vi bare trætte af dig og føler med ham.
-Philip! -Jeg mener bare...
Tager jeg fejl? Ræk hånden op, hvis jeg tager fejl.
Anne.
Lad os spise, før det bliver koldt, ikke?
Hun er snart god igen.
Jeg hader dem.
Hvorfor kommer De ikke herop, Deres Højhed? Kom til Glen.
Vi har får nogle gæster i weekenden.
Kom herop. Det vil måske endda more Dem.
DU LIGNER EN BILLIG PANTOMIMEDAME
-Jeg har ikke tid. -Afsæt tid. Du har da tid til hende!
-Du opfører dig som møgunge! -Skiderik!
-Kom tilbage! -Skrid med dig!
Tak.
Tak. Gå indenfor, alle sammen.
Hvad med Hugo?
Vi tænkte på at binde et bånd om ham for Deres skyld.
Nej.
Hvordan skulle han blive betaget af mig? Han er alt for betaget af sig selv.
-Eller hvad med Clive? -Clive? Han er gift.
-Det er De også, Deres Højhed. -Ja, det er jeg klar over.
Hans kone er kendt for at give ham lov til sidespring.
Det siges...
...at han er ret virtuos.
Hvad med ham der? Ham med tøj på.
Det er Roddy.
De må da kende hans bror, Dai.
Eller hans far, Harry Llewellyn, den olympiske springrytter.
Roddy!
Rufus.
Goddag.
Deres Kongelige Højhed. Goddag.
-Du sveder. -Ja, det gør jeg, Deres Højhed.
-Hvorfor springer du så ikke i poolen? -Jeg har ikke badebukser med.
-Det var dumt af dig. -Nej.
Jo. Det har jeg jo lige sagt.
Det er ikke dumt af mig, for jeg ejer ikke badebukser.
Det er ikke bare dumt, men absurd.
Hvor er den nærmeste by?
Det var virkelig ikke nødvendigt.
Tværtimod. Det var absolut nødvendigt.
Jeg mener, at de alle sammen skal med.
De skal ikke med os. Det går jeg ikke med til.
Nej, de spiser frokost, mens vi går på indkøb.
Så ud over at eje en sørgeligt utilstrækkelig garderobe
hvad laver du så?
Jeg er forskningsassistent på College of Arms.
Det omfatter genealogisk forskning, og at man sætter sig ind i heraldik.
Jeg ejer også et mobilt diskotek ved navn "Vibrations",
og jeg gør rent i et galleri på Fulham Road om natten.
Alt det gør jeg kun for at finansiere min passion.
Er vi nået til slutningen af svaret? Jeg fortrød næsten, jeg spurgte.
Sikke nogle pæne hænder.
Har jeg?
Rart, du ikke selv har bemærket det.
Det er dejligt, når en mand er uvidende om sine bedste træk.
Det er nu trist, når en kvinde skjuler sine.
Mener du dem her?
Nej.
Hvad så?
Deres smil.
Jeg har glemt, hvordan man gør.
-Hvor er vi? -I Peebles, Deres Højhed.
Hvor?
Hotellet ligger her. Vi går ind i baren og venter på jer.
Varehuset ligger derovre til højre. I kan ikke undgå at se det.
-Vil De... -Fint.
Du godeste.
-Vi er vist stødt på et eksperiment... -Undskyld mig.
...med indavl.
-Deres Kongelige Højhed. -Badebukser til herrer, tak.
-Hvilken størrelse bruger du? -Small.
Det håber jeg så sandelig ikke. Han mener stramtsiddende.
Nåede vi egentlig dertil, hvor du fortalte om din passion i livet?
Nej.
-Hvad er det så? -Havearbejde, Deres Højhed.
Dem her, tak.
Nej, dem her. Jeg betaler, så jeg bestemmer.
Prøv dem.
Ved du hvad? Jeg har en have, der kunne trænge til en kærlig hånd.
Har De? De må da have en hel hær af gartnere.
Du skal ikke tro på alt, hvad du hører. Nej, min have er ret forsømt.
-Især den på Mustique. -Hvor?
Det er en lille, privatejet ø i Det Caribiske Hav.
-Hvor skønt. -Min mand hader den.
Men eftersom jeg hader min mand, er hans mening irrelevant.
I Caribien vokser et af mine yndlingstræer.
Kapoktræet.
Udfordringen for alle gartnere er at beskære det lige tilpas.
-Virkelig? -Det kræver meget rappe fingre.
Har du lige så rappe fingre, som du har pæne fingre?
Ja, det har jeg.
Perfekt.
-Solo eller duet? -Duet!
Jeg er bare en pige, en vidunderlig pige Jeg er den sødeste i byen
Hvor du end leder Finder du aldrig en som mig
Du har et smil, et vidunderligt smil Og kan vinke fint deslige
Og hver gang drenge kommer hen til mig Må jeg bare sige
Flotte, frække tøs, flotte, frække tøs Dig kan vi lide, for din list
Flotte, frække tøs, du er løs
Det er sikkert og vist
De siger, jeg burde optræde i revy Sikke noget fy
Mine øjne vil ved morgengry Ikke spotte alt på ny
Jeg må sige, at du uden lige Er den mest charmerende i byen
Og hvis ikke, jeg tager fejl af blikke Vil alle drenges følge dig
Jeg får musiklæreren til At tabe sin violin
Får en skaldet mand til At lave en midterskilning så fin
Flotte, frække tøs, flotte, frække tøs
Det er vist ved at blive lidt hedt
Flotte, frække tøs, flotte, frække tøs
Dig kan vi lide, for din list
Flotte, frække tøs, du er løs
Det er sikkert og vist
-Bemærkede du det, da hun gik i seng? -Selvfølgelig. Det gjorde alle da.
Øverst på trappen i stedet for at gå til højre...
Han gik til venstre.
Hvad har vi gjort?
-Det kan falde tilbage på os. -Hvorfor?
Det vil se ud, som om vi er skyld i at dronningens søster er utro.
Hun er ikke Tony utro. Hun er sammen med Tony.
Kan du ikke se det? Slank, waliser, rødligt hår.
De to mænd er så godt som identiske. Roddy er en tro kopi af Tony.
Bare yngre.
Det havde jeg ikke tænkt på.
Lord Snowdon, Deres Majestæt.
-Deres Majestæt. -Kæreste Tony.
Godt, du kunne komme. Jeg ved, du har travlt.
Inden vi begynder...
Se, hvad jeg fandt i mit atelier forleden.
-Hvor var vi bare unge. -Hvor var De køn.
-Åh, hold op. -Ligesom Vivien Leigh.
-Jeg har altid elsket dette billede. -Ja.
Hold da op. Philip.
-Han ser ikke gnaven ud. Mirakuløst nok. -Værsgo, Deres Majestæt.
-Er de til mig? -En hilsen fra mig.
Og nu til hovedsagen.
Voilà.
Et krus.
Og...
En tekande.
Og...
...en jubilæumsplatte.
SØLVJUBILÆUM 1952-1977
Og et viskestykke med årstallene 1952 til 1977.
Myndighederne mente, at en fra familieforetagendet
skulle designe nogle af samlerobjekterne.
-Tony, hvor er du dygtig. -Jeg er glad for at kunne hjælpe familien.
Er du? Lad os lige tale om det.
-Må jeg også beholde dem? -Ja, naturligvis.
Jeg vil ikke...
...snage eller prædike for nogen om, hvad ægteskabet indebærer.
Min erfaring er, at folk gør det, de må, for at blive lykkelige eller ved fornuft.
Jeg mener tit, det er bedst at vende det blinde øje til.
I sidste ende løser alt sig.
Men i den seneste tid har Margaret været meget ulykkelig
og helt fortabt,
og hun er meget forelsket i dig.
Jeg var ikke en ansvarlig storesøster og familieoverhoved, hvis jeg ikke sagde,
hvor glade vi alle ville blive, men især Margaret,
hvis I to kunne rede trådene ud i det mindste for børnenes skyld.
Jeg er helt enig
og har faktisk tænkt en del over det.
-Har du det? -Ja.
Men så hørte jeg om udviklingen på det seneste.
Hvem hun har mødt.
Hvad hun laver.
Hvordan hun...
...fører sig frem.
Hvilken udvikling på det seneste?
Nu kommer de.
-Velkommen, Deres Højhed. -Colin.
-Nej, ikke noget kys. -Nej.
-Jeg sveder. -Ja, det er uudholdeligt, ikke sandt?
Hvad mener du? Vejret er fantastisk.
-De har ret. Skønt. -Det var bare varmt i flyet.
Goddag.
-Er det til ære for os? -Javel.
Vi kører hen til huset. Ikke noget af det der.
Godt så.
-Goddag, Anne. -Goddag.
Hvor er knægten? Skynd dig. Kom nu.
-Undskyld, skat. -Det skal du ikke kalde mig i alles påsyn.
Jeg vil ikke kaldes "knægt."
-Jamen det er du. Du er en lille knægt... -Pas på.
...der skal undervises hele tiden.
Deres Højhed.
-Her er det så. Les Jolies Eaux. -Fantastisk.
-Jeg fik det i bryllupsgave. -Bær dem op til deres værelser.
Ironisk nok har jeg dog aldrig været her sammen med min mand.
En drink, Deres Højhed?
-Ja. -Fantastisk idé. Skal vi?
Hej!
-Hvor er du dygtig. -Hej. Halløjsa.
Se, uden hænder!
Kom og hent mig.
Jeg hører sang, men der er ingen der
-En duft af blomster, men ingen træer her -Smukt.
Jeg svæver på en lyserød sky Som ingen ser
-Fantastisk. -Gad vide hvorfor
-Syng med, I to.
-Nej, jeg kan ikke synge. -Skru op.
Skru op. Jeg elsker den sang.
-Højere? -Skru helt op.
Kom nu. Kom og dans.
Kom nu, Colin.
Colin, din skøre rad.
Vidunderligt.
Må vi bede om en stol mere?
Tusind tak.
Lykke er en lunefuld størrelse.
For nogen en trofast ledsager, mens den skjuler sig fuldstændig for andre.
For mig er den en flygtig størrelse,
men langt om længe er den her og sidder blandt os,
og jeg byder den velkommen.
Jeg skal nok lade være med at nævne dens sene ankomst.
Hvis?
Lykken, skat.
Glem det.
-Det er ikke noget problem. -Godt.
Solcreme?
-Er jeg blevet forbrændt? -Ikke endnu.
Man kan ikke være for forsigtig.
-Hvordan kunne hun være så dum? -Hvem?
LADY OG VAGABONDEN
Deres Majestæt.
Det er i alle...
"Dullen og Nasseren." "Lady og Vagabonden."
Det er ikke kun Margarets skyld. Hun har rejst langt for at få fred.
12 timers flyrejse giver ikke en lov til at opføre sig som en skøge.
-Du må få hende hjem med det samme. -Hun ynder ikke at gøre, hvad jeg siger.
Så må hun gøre, hvad jeg siger. Det ordner du, Martin.
Hvorfor står du her stadig?
Vi kender ikke alle fakta.
Er det her da ikke et faktum? Det er et faktum.
Det er et faktum, og det er et faktum.
-Har du set aviserne? -Ja.
Hvad er der galt? Jeg troede, du ville være glad.
Hvorfor skulle jeg være glad?
For nu sker det, vi har ventet på.
Margaret er forelsket i en anden.
En legitim grund for separation, uden at det vil skade dit navn.
Dit renommé.
-Vores fremtid. -Og?
Skulle jeg hoppe op og ned af glæde?
Hun er min hustru.
Mor til mine børn.
Var der andet, du ville?
-Jeg havde ikke ventet at se dig her. -Hvor skulle jeg ellers være?
Det er mit hjem.
-Det var engang dit hjem. -Det er stadig mit hjem.
Hvad laver han her?
Goddag.
Jeg ville have spurgt, hvordan du kan være så fræk at dukke op her,
men jeg kan se på dig, du ikke har modet. Du er bare dum. Skrid med dig.
Sådan skal du ikke tale til ham.
Jeg taler, som jeg lyster i mit eget hjem. -Mit hjem.
-Vores hjem, putte. -Nej, ikke vores. Ikke længere.
Vær sød at gå.
Jeg går ikke.
-Du vil ikke have, jeg går. -Jeg er desperat efter at få dig ud.
Desperat.
Som en patient, der er desperat efter at blive fri for kræft.
Tænk lige over, hvad du siger.
-Ethvert spil har grænser. -Det er ikke længere et spil.
Han er et barn. Han ved intet om, hvordan han skal gøre dig lykkelig.
Har du gjort mig lykkelig? Ingen har gjort mig mere ulykkelig.
-Du var ulykkelig, da jeg fandt dig. -De små kærlige beskeder, du efterlader.
"På hvilke måder afskyr jeg dig? Lad mig tælle dem.
"Du ligner en jødisk manicurist." "Du ligner en maltesisk godsejerinde."
Komisk, når det kommer fra en vanskabt krøbling.
-Ja, ja. -Poliodreng. Hop, hop...
Overset af sin mor, fordi han ikke var stærk nok eller fin nok.
En skændsel.
Ikke sund og rask.
Apropos "overset" er det så ikke det, det hele handler om?
Oversete Margaret uden en rolle, intet formål, ingen rigtige venner,
der endelig spørger: Hvad kan en prinsesse bruges til?
-Hvis du går efter ham, vil jeg skilles. -Det vover du ikke.
Hvis du render efter ham, tvinger jeg dig i knæ!
Roddy!
Roddy?
Roddy!
Det er aldring.
Det sker for os alle.
Nej, Deres Majestæt. Det er ikke blot aldring.
Det er blevet diagnosticeret. Det har et navn.
Alzheimers.
Jeg mærkede de første symptomer for to år siden.
Jeg bruger aldrig noter, når jeg holder tale. Jeg har en fotografisk hukommelse,
men en dag oplevede jeg at gå i stå.
I de efterfølgende måneder bemærkede jeg, at jeg blev mere glemsom.
En uro.
Vrangforestillinger.
-Forfølgelsesvanvid. -Ingen grund til bekymring.
Flere af Deres forgængere led af langt alvorligere lidelser,
og regerede, uden at offentligheden vidste noget.
Nej, Deres Majestæt. Det går ud over mit mentale helbred nu.
Jeg lægger mit liv i lægernes hænder.
Hr. premierminister, det gør mig ondt. Det vil komme som et forfærdeligt chok.
Muligvis, men...
...intet chok varer længere end 48 timer. Alle længes altid efter det næste chok.
Jeg kommer til at savne vores møder.
Jeg tilstår gerne, at jeg brød ud i et forfatningsstridigt hurra,
da De slog mr. Heath denne gang.
Jeg har altid vidst, at De inderst inde er socialist.
Det har intet med politik at gøre. De er bedre selskab.
Det havde jeg ikke sagt, første gang vi mødtes.
Nej. De troede, jeg ville maltraktere jer alle.
Det viste sig dog, at jeg er en sentimental gammel royalist.
Deres Majestæt.
Hr. premierminister?
Hvis De ville invitere Deres Dronning
på middag i Downing Street, inden De gik af, ville hun blive beæret.
Jamen den ære er tidligere kun tilfaldet Churchill.
Det ville glæde Hertugen af Edinburgh og mig meget.
Det vil også glæde mrs. Wilson og mig.
Martin?
Den mængde Nitrazepam, som prinsessen indtog,
var ret farlig, Deres Majestæt.
Nitrazepam?
Et beroligende middel.
Det anvendes i en kortere periode mod angst og søvnløshed.
Det er baseret på antallet af tomme æsker, som vi fandt.
Er det nærmere en bøn om opmærksomhed
end et egentligt selvmordsforsøg?
Nærmere et cri de coeur end et coup de grâce?
-Hej med dig. -Hej med dig.
Får jeg nu læst og påskrevet?
Det har aldrig været min hensigt, men det burde jeg måske.
-Hvorfor? -For det var lige på et hængende hår.
Det kan jeg forstå.
Var det med vilje?
Det ved jeg ikke. Muligvis.
-Hvordan har du det nu? -Jeg er træt.
Lidt øm.
På grund af slangerne.
Lidt dum.
-Hvor er Roddy? -Rejst.
-Hvorhen? -Han er stukket af. Til Marokko vist nok.
-Og Tony? -Tilbage hos "Staklen".
Jeg gætter på, at hun er den kommende lady Snowdon.
Jeg er ikke særlig god til det.
Hvad?
Mænd. Det virker, som om jeg driver dem alle til vanvid.
-Tony og jeg går fra hinanden. -Ja, det er nok også bedst.
-Det ender desværre med skilsmisse. -Ja.
Den første kongelige skilsmisse siden Henrik 8. og Anne af Kleves.
-Med hensyn til det har jeg dog godt nyt. -Og det er?
Hvis vi offentliggør separationen på det rette tidspunkt,
drukner den i premierministerens afgang.
Jamen han er lige blevet genvalgt. Eller er jeg gået glip af noget?
På grund af dårligt helbred. Alzheimers.
Det var trist.
-Hvor mange er det? -Premierministre?
Den, som afløser ham, bliver min syvende.
Vi andre falder som fluer, men hun bliver ved og ved.
Forresten er der meget, du er god til.
-Nævn noget, som faktisk er meningsfyldt. -At være søster.
-Du behøver ikke få mig til at le. -Det prøver jeg ikke.
Af alle mennesker er du den, som er tættest på mig og betyder mest for mig.
Ønskede du med det her, at jeg et kort øjeblik skulle forestille mig,
hvordan livet ville være uden dig,
så lykkedes det dig.
Det ville være ubærligt.
Så må vi blive ved, begge to.
-Godmorgen. -Godmorgen, Deres Majestæt.
Godmorgen, Deres Majestæt.
Normalt, når jeg kører ind til Broadcasting House lidt over kl. 5.00,
møder jeg højst sandsynligt kun en, der bringer brød ud, eller rengøringsdame,
men i morges trods den mørke himmel var der megen aktivitet.
En række heste klaprede gennem gaderne,
og menneskegrupper klædt i rødt, hvidt og blåt slentrede mod Trafalgar Square.
Men hvad med dem, der har været oppe for at få et godt udsyn til processionen?
Andy Price står sammen med dem uden for Buckingham Palace.
Jeg står foran Buckingham Palace,
og Dronningen er nok lige blevet vækket af tjenestepigen.
Hej.
Hun ligger sikkert og er lige kommet i tanker om, at hun har jubilæum.
Dette er en lige så krævende dag som hendes kroning for 25 år siden
i ceremoniel forstand.
Men dengang var hun blot en lille tynd sag.
I dag tænker hun nok på at tage sko på, der er så behagelige som muligt.
Nå, men vejret ser dog ud til, at det sikkert holder tørt på udturen.
Hvad er din mening om jubilæet?
Du skal da gennemføre det.
Du tror ikke, det vil give bagslag?
I den tid jeg har siddet på tronen, hvad har jeg så egentlig opnået?
Du har været rolig og stabil...
Og håbløs og ikke til megen nytte.
Det var et mægtigt land, da jeg overtog tronen, men se det nu.
Så meget for den anden elizabethanske æra, som Winston kaldte den.
I min regeringstid er det hele faldet fra hinanden.
Det er kun faldet fra hinanden, hvis vi siger det.
Sådan er det med monarkiet.
Vi dækker revnerne til.
Hvis det, vi gør, er højrøstet og storslået og overbevisende nok,
vil ingen bemærke, at alt omkring os er faldet fra hinanden.
Det er meningen med os.
Nej, ikke os.
Med dig.
Du må ikke vakle.
For viser du tegn på blot en enkelt revne,
opdager vi, at det ikke er en revne, men en afgrund, og så falder vi alle i.
Du må altså holde sammen på det hele.
Skal jeg gøre det alene?
Der er kun en dronning.
Værsgo til hofdigteren, sir John Betjeman, med "Gud bevare Dronningen."
Tider med desillusion og tristesse vi oplevede sågar,
men med et vækkedes ny inspiration, da Gud gav os Dronningen som svar.
Som ung og pligtopfyldende tronen efter sin kære fader hun overtog.
Rolig, god og fortryllende. Hun står fast, også i sin tro.
Og 25 år senere, så stabil har hendes regeringstid været,
at vores begivenheder, vi mener, er større, når Dronningen bliver æret.
For vores monark og folket i dette land, forenet og dog frie,
lad klokker i fineste stand ringe for vores jubilar tillige.
Tekster af: Lene Bundgaard