‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Cum te simți?
‎Bine.
‎Nu pare.
‎E 11:45.
‎- Unde sunt copiii? ‎- Cu bona.
‎Nu m-ar plăcea înainte de prânz.
‎Ce e aici?
‎Un schimb de opinii.
‎Margaret...
‎Am uitat subiectul.
‎Avem foarte multe schimburi de opinii ‎în ultima vreme.
‎Credeam că vă înțelegeți.
‎Sigur că ne înțelegem.
‎El se înțelege.
‎Cu următoarea femeie.
‎Nu se poate abține.
‎Micul meu fotograf priapic.
‎NEPOTUL REGINEI VICTORIEI ACUZAT ‎CĂ AR FI JACK SPINTECĂTORUL
‎AMFITRIOANA CARE A CÂȘTIGAT ‎INIMA REGELUI
‎Nu mi-ai spus despre tapet.
‎E panoul cu infractori. Haios, nu?
‎Voiam să-i reamintesc prințesei Margaret
‎că familia ei are la fel de multe ‎secrete urâte ca oricine.
‎Casa Windsor? Mai degrabă Casa Ororilor.
‎Sper că a râs.
‎Nici vorbă!
‎A spus că nu va veni aici ‎cât țin tapetul ăsta.
‎Nu că-i trebuia vreo scuză.
‎Niciodată nu i-a plăcut.
‎Casa i se pare la fel de urâtă, ‎diformă și banală ca mine.
‎Eșecul căsniciei noastre
‎nu poate fi reprezentat mai bine ‎decât de cele două locuințe
‎în care fiecare se simte mai bine.
‎A ei e un bar de gin năpădit de gândaci,
‎primit de la lingăi obsedați.
‎Asta... e a mea.
‎Săracii de voi!
‎Știu.
‎Iar tu, sărmana, ești la mijloc.
‎Sfatul meu e să fugi cât încă mai poți.
‎Nu o să-ți pot oferi ce vrei.
‎Nu va divorța de mine.
‎Ba poate că da, ‎dacă se îndrăgostește de altcineva.
‎De ce s-ar întâmpla asta?
‎Tu te-ai îndrăgostit.
‎Nu-i așa?
‎Ai dreptate.
‎M-am îndrăgostit.
‎Cu balanța puterii controlată ‎de partidele mai mici,
‎laburiștii și conservatorii nu reușesc ‎să strângă numărul magic de 318.
‎Sigur a fost ea.
‎- „Chestia”? ‎- Are un nume.
‎Da, și mi-a fost spus.
‎Dar nu-mi amintesc, ‎deci îi spun „Chestia”.
‎Lucy Lindsay-Hogg.
‎Chestia.
‎Mașina în care s-a suit arăta ‎foarte mult ca cea a lui Tony.
‎Cred că-s în Sussex acum.
‎Urâtă căsuță.
‎O baracă oribilă.
‎Crede că voi sta cum mâinile-n sân ‎cât mă umilește?
‎Vezi să nu!
‎Pot să vă vorbesc deschis, ca prietenă?
‎Știu mai multe cupluri ‎despre care se poate spune
‎că, negăsind satisfacția ‎pe care o căutau în căsnicie...
‎au ales să locuiască separat.
‎Și par mai fericiți.
‎Eu și Tony nu ne vom abandona.
‎Și nu doar fiindcă divorțul e contrar ‎religiei mele.
‎Pur și simplu... așa ne place.
‎Războiul e iubirea noastră.
‎Dansul nostru de împerechere e ‎o luptă brutală.
‎Vorbesc pentru amândoi când spun ‎că nu ne-am dori să fie altfel.
‎Satisfacția e anostă.
‎Eu și Tony numai anoști nu suntem.
‎Putem fi aproape siguri
‎că niciun partid nu va obține majoritatea.
‎A început numărătoarea inversă
‎pentru Ted Heath să se alieze ‎cu liberalii lui Jeremy Thorpe.
‎Dacă nu va reuși, ‎Harold Wilson poate reveni la putere,
‎dacă un guvern minoritar ‎poate fi numit „putere”.
‎Ce haos! Îți amintești vreo perioadă ‎când țara a fost mai răscolită?
‎Când poporul avea ‎atât de puțină încredere în lideri?
‎- Apropo... ‎- Mă trezesc în sudori.
‎„Cum ar putea fi și mai rău? ‎Ce se mai poate întâmpla?”
‎Apoi vin la micul dejun, văd presa,
‎și observ că au făcut-o iar.
‎Urmează ziua lui Margaret.
‎Acum, Marea Britanie e ca un pacient ‎care moare pe masa de operație,
‎iar chirurgii, ba nu, măcelarii, ‎ba nu, criminalii
‎care au produs acea moarte încearcă ‎să fie realeși.
‎În loc să-i bage la pușcărie, ‎oamenii, ca lemingii,
‎stau la coadă să le extindă mandatele.
‎M-a sunat ieri-noapte.
‎Are ceva important de discutat.
‎- Cine? ‎- Margaret.
‎- A rămas fără gin? ‎- Nu.
‎- A lăsat-o grea un servitor? ‎- Filip!
‎Nu m-ar mira.
‎Mă tem că e legat de Tony.
‎Ești gata?
‎Dl Heath mi-a spus că nu s-a putut alia ‎cu unioniștii sau cu liberalii,
‎așa că a fost nevoit să demisioneze.
‎Atunci, recunosc, am scos ‎un icnet de bucurie neconstituțional.
‎- Ura! ‎- În privat, sper.
‎Nu mă deranjează politicile, ‎cât compania lui.
‎Acum, dl Wilson, ‎care arată obosit și bolnav...
‎este prim-ministru ‎peste un guvern minoritar.
‎Nu putem spera decât să reziste ‎până la alegerile din toamnă.
‎V-am invitat pe toți aici...
‎familia mea...
‎de ziua mea de naștere.
‎- Mulți ani înainte! ‎- La mulți ani!
‎Scumpul meu soț nu îmi este alături ‎în aceste clipe fericite
‎fiindcă mă trădează, nu doar în privat,
‎ci mai nou și în public.
‎Nu cred că trebuie să ne plecăm capul.
‎- „Noi”? ‎- Da, mami.
‎Dacă Tony mă insultă pe mine, ‎insultă întreaga familie în mod indirect.
‎- Nu mi se pare logic. ‎- Ce vrei să facem?
‎Să arătați lumii fără echivoc ‎de partea cui sunteți.
‎- Și să impuneți sancțiuni. ‎- Ce?
‎Cum ar fi?
‎Fără invitații la evenimente regale ‎sau fotografii cu familia.
‎Accesul interzis pe domenii.
‎Să-l lovim unde doare.
‎Să-l pedepsim, să simtă.
‎Unde e acum?
‎A plecat din țară de dimineață, ‎să facă un film de-al lui.
‎- În Ghana sau Guineea? ‎- Gabon.
‎Cu Chestia.
‎- Cu ce? ‎- Îți explic eu.
‎- Mi-a plăcut cel mai recent. ‎- Cel cu pigmeii?
‎- Știi ce mi-a plăcut? ‎- E scurt.
‎Arată compasiune și bunăvoință.
‎- Asta îmi place la Tony. ‎- Și istețimea.
‎Da, și faptul că e destul de generos ‎să flirteze cu soacra lui.
‎O să vomit.
‎- Îi pasă. ‎- Bine, mami.
‎Are inimă.
‎Soția și copiii n-au văzut-o.
‎Munca lui cu invalizii
‎și comportamentul lui la Aberfan ‎au fost remarcabile...
‎Suficient!
‎Ajunge!
‎De ce faci asta, mami?
‎De ce faceți toți asta?
‎De ce îi luați mereu partea?
‎E petrecerea de ziua mea de naștere.
‎Vă spun că soțul meu e plecat din țară
‎trădându-mă cu altă femeie.
‎În loc să mă susțineți...
‎și să-l condamnați...
‎îi cântați osanale.
‎Familia mea.
‎Sânge din sângele meu. De ziua mea.
‎Poate că ne-am săturat de tine ‎și îl compătimim.
‎- Filip... ‎- Știi...
‎Greșesc?
‎Să ridice mâna cine crede că greșesc.
‎Anne.
‎Să nu lăsăm mâncarea să se răcească.
‎O să-și revină.
‎Îi urăsc.
‎Îi urăsc!
‎Veniți la Glen, doamnă.
‎Avem invitați în weekend.
‎Veniți. S-ar putea să vă placă.
‎ARĂȚI CA UN TRAVESTIT DE DOI BANI
‎- Nu am timp. ‎- Fă-ți timp. Pentru ea ai!
‎- Răzgâiato! ‎- Ticălosule!
‎- Întoarce-te! ‎- Marș!
‎Mulțumesc!
‎Mulțumesc. Mergeți în casă.
‎Hugo?
‎Ne gândeam să ți-l împachetăm de cadou.
‎Nu.
‎Cum ar putea să se bucure de mine? ‎E prea încântat de sine.
‎Clive?
‎Clive e căsătorit.
‎- Ca și dumneata. ‎- Știu.
‎Soția lui îi dă undă verde ‎să-și facă de cap.
‎Se zvonește...
‎că e un adevărat virtuoz.
‎Și el?
‎Tipul îmbrăcat.
‎E Roddy.
‎Îl știi pe fratele lui, Dai.
‎Sau pe tatăl lui, Harry Llewellyn, ‎campionul olimpic la echitație.
‎Roddy!
‎Rufus.
‎Bună!
‎Bună ziua, Alteță.
‎Transpiri...
‎Așa este, doamnă.
‎- De ce nu intri în piscină? ‎- Nu am slip.
‎- Ce stupid! ‎- Ba nu.
‎Ba da, tocmai am zis asta.
‎Nu poate fi stupid. Nu am niciun slip.
‎Nu e doar stupid, e absurd.
‎Unde e orașul?
‎Să știți că nu era nevoie.
‎Din contră, era esențial.
‎Adică să vină și restul.
‎Nu vin cu noi. Nu le-aș permite.
‎Merg să ia prânzul ‎cât facem noi cumpărături.
‎Așadar...
‎pe lângă faptul ‎că nu ai garderobă corespunzătoare...
‎cu ce te mai ocupi?
‎Sunt asistent de cercetare ‎la Colegiul de Heraldică.
‎Facem cercetări genealogice ‎și studiem heraldica.
‎Dețin și o companie de discuri, ‎numită Vibrations.
‎Și noaptea spăl podelele ‎la o galerie pe Fulham Road.
‎Toate astea îmi finanțează pasiunea.
‎Am ajuns la sfârșitul răspunsului? ‎Regret că am întrebat.
‎Ce mâini frumoase ai!
‎Zău?
‎Ce drăguț că nu ai observat!
‎E plăcut când un bărbat nu e conștient ‎de trăsăturile lui de seamă.
‎Și trist când o doamnă și le ascunde.
‎Adică ăștia?
‎Nu.
‎Atunci?
‎Zâmbetul.
‎Am uitat să zâmbesc.
‎- Unde suntem? ‎- În Peebles, doamnă.
‎Unde?
‎Aici e hotelul. Vă așteptăm la bar.
‎Magazinul e pe dreapta.
‎Nu-l puteți rata.
‎- Vreți...? ‎- Bine.
‎Doamne!
‎- Am dat peste un experiment de... ‎- Scuze!
‎...consangvinizare.
‎Alteță.
‎Slipuri de bărbat, vă rog.
‎- Ce mărime? ‎- Mică.
‎Sper că nu. Vrea să spună „S”.
‎Ai apucat să-mi spui despre pasiunea ta?
‎Nu.
‎- Care e? ‎- Grădinăritul, doamnă.
‎Ăștia, vă rog.
‎Ba nu, ăștia.
‎Eu plătesc, eu aleg.
‎Probează-i.
‎Am o grădină care trebuie amenajată.
‎Zău? Cred că aveți o armată de grădinari.
‎Nu crede tot ce auzi.
‎Grădina mea e foarte neglijată.
‎- Mai ales cea din Mustique. ‎- De unde?
‎E o mică insulă privată din Caraibe.
‎Ce drăguț!
‎Soțul meu o urăște.
‎Dar îmi urăsc soțul, ‎deci nu contează ce crede el.
‎În Caraibe se găsește ‎unul dintre arborii mei preferați.
‎Capochierul.
‎Provocarea pentru orice grădinar este ‎cât să tai din crăci.
‎Serios?
‎Îți trebuie degete foarte flexibile.
‎Ai degete flexibile, nu doar frumoase?
‎Da.
‎Perfect.
‎- Solo sau duet? ‎- Duet!
‎Sunt doar o fată, una minunată
‎Sunt cea mai dulce din oraș
‎Poți să cauți cât ai vrea
‎Ca mine nu mai e vreuna
‎Ai un zâmbet minunat
‎Și fluturi mâna delicat
‎Când băieții-s lângă mine
‎Mă privesc și spun
‎Puicuță drăguță, puicuță drăguță ‎Unde ai fost până acuma
‎Puicuță drăguță, mândrețe
‎Chiar așa
‎Zic c-ar trebui să dansez cabaret ‎Ce desuet
‎Am o pereche de ochi
‎Ca ai lui Svengali
‎Mărturisesc că nu găsesc ‎Farmece ca ale tale
‎Bănuiesc că nu greșesc ‎Că toți băieții-ți ies în cale
‎Fac domnul distins să caște gura mare
‎Fac tipul cel chel să-și tragă cărare
‎Puicuță drăguță, puicuță drăguță
‎Poate-s prea focoasă
‎Puicuță drăguță, puicuță drăguță
‎Unde ai fost până acuma
‎Puicuță drăguță, mândrețe
‎Chiar așa
‎- Ai observat când s-a dus la culcare? ‎- Toată lumea a observat.
‎La etaj, în loc s-o ia la dreapta...
‎A luat-o la stânga.
‎Ce am făcut?
‎Ar putea să ne afecteze.
‎De ce?
‎O să pară că am încurajat-o ‎pe sora reginei să-și trădeze soțul.
‎Nu-l trădează pe Tony. E cu el.
‎N-ai observat?
‎Subțirel, galez, păr roșcat?
‎Sunt practic identici. ‎Roddy e copie la indigo a lui Tony.
‎Dar mai tânăr.
‎Nu mă gândisem la asta.
‎Lordul Snowdon, doamnă.
‎- Maiestate. ‎- Dragule Tony.
‎Mulțumesc că ai venit, deși ești ocupat.
‎Înainte să începem...
‎Uitați ce am găsit în studio deunăzi.
‎- Ce tineri eram! ‎- Ce arătoasă erați.
‎- Încetează! ‎- Ca Vivien Leigh.
‎Întotdeauna mi-a plăcut poza asta.
‎Da.
‎Uită-te la Filip!
‎Nu era țâfnos. Un miracol!
‎Vă aparțin.
‎- Mie? ‎- Cu complimente.
‎Acum... piesele de rezistență.
‎Voilà.
‎O cană.
‎Și...
‎Un ceainic.
‎Și...
‎o placă comemorativă.
‎JUBILEUL DE ARGINT 1952-1977
‎Și un șervet de servit ceaiul, ‎cu datele 1952 și 1977.
‎S-a considerat că ar fi frumos
‎dacă cineva din interior ar crea ‎câteva dintre suveniruri.
‎- Ce isteț ești! ‎- E o plăcere să-mi ajut familia.
‎Oare?
‎Să vorbim despre asta.
‎- Pot să păstrez astea? ‎- Desigur.
‎Nu vreau...
‎să-mi bag nasul sau să dau lecții ‎despre ce se face în căsnicie.
‎În experiența mea, oamenii fac ce pot ‎ca să rămână fericiți sau întregi.
‎Eu cred că ideal e să te faci că nu vezi.
‎Lucrurile se rezolvă de la sine.
‎Dar, în ultima vreme, ‎Margaret a fost atât de amărâtă...
‎și pierdută.
‎Te iubește enorm.
‎Nu mi-aș îndeplini datoria ‎de soră și cap de familie
‎dacă nu aș spune cât de fericiți am fi, ‎dar mai ales Margaret,
‎dacă v-ați împăca.
‎Chiar și numai pentru copii.
‎Sunt de acord.
‎Am analizat problema îndelung.
‎- Cu adevărat? ‎- Da.
‎Dar... am aflat noutățile.
‎Pe cine a cunoscut.
‎Și ce face.
‎Cum...
‎se poartă.
‎Care noutăți?
‎Au sosit!
‎- Bun venit, Alteță. ‎- Colin.
‎- Fără sărutări. ‎- Corect.
‎- Sunt transpirată. ‎- Arșița e insuportabilă.
‎Cum adică? Vremea e grozavă.
‎- Da, e minunată. ‎- În avion era cald.
‎Salut!
‎- Aici e? ‎- Da.
‎Mergem la casă. Nu vreau asta.
‎Da. Plecați, mulțumesc.
‎- Bună, Anne. ‎- Bună ziua.
‎Unde e băiatul? Ține pasul.
‎- Scuze, dragă. ‎- Nu-mi spune așa în public.
‎Nu-mi spune „băiat”.
‎- Dar ești un băiețel... ‎- Ai grijă.
‎...care trebuie învățat tot.
‎Doamnă.
‎Asta este. ‎Les Jolies Eaux.
‎Minunat.
‎- Am primit-o ca dar de nuntă. ‎- Duceți astea în camere.
‎Ironia e că singura persoană ‎cu care n-am împărțit-o a fost soțul meu.
‎Beți ceva, doamnă?
‎- Da. ‎- Strașnică idee. Să mergem.
‎Salut!
‎Șmecherule!
‎Salutări!
‎Fără mâini!
‎Vino înapoi!
‎...nimeni în jur dar aud muzica
‎- Văd flori în jur chiar și iarna ‎- Frumos.
‎Plutesc în nori toată ziua
‎- ‎Sună grozav. ‎- Mă-ntreb de ce
‎Mă-ntreb de ce
‎Cântați și voi.
‎Nu știu să cânt.
‎Dați mai tare.
‎Îmi place piesa asta.
‎- Mai tare? ‎- La maximum!
‎Tare!
‎Dansați.
‎Haide, Colin.
‎Colin, nebunaticule!
‎Excelent.
‎Încă un scaun!
‎Mulțumesc.
‎Fericirea e capricioasă.
‎Îi însoțește mereu pe unii, ‎dar se ferește de alții.
‎A fost pasageră în viața mea.
‎Dar iat-o, în sfârșit, printre noi.
‎Îi spun: „Bun venit!”
‎Nu zic nimic despre cât a întârziat.
‎Cine?
‎Fericirea, dragule.
‎Nu contează.
‎- Da, domnule, cu siguranță. ‎- Bine.
‎Cremă?
‎- Nu m-am ars, nu? ‎- Încă nu.
‎Dar fii prevăzătoare.
‎Cum poate fi atât de proastă?
‎Cine?
‎DOAMNA ȘI VAGABONDUL
‎Maiestate.
‎Asta este...
‎„Ușuratica și profitorul.” ‎„Doamna și vagabondul.”
‎Nu e doar vina ei. ‎S-a străduit să fie discretă.
‎O cursă de 12 ore cu avionul ‎nu-ți dă dreptul să fii desfrânată.
‎- Trebuie s-o aduci acasă numaidecât. ‎- Nu va fi ușor. Nu-i plac ordinele mele.
‎Fie! Atunci îi ordon eu. ‎Te rog să te ocupi, Martin.
‎Încă ești aici?
‎Nu știm toate faptele.
‎Dar ăsta? Ai aici un fapt.
‎Și aici și aici și aici.
‎- Ai văzut ziarele? ‎- Da.
‎Ce e? Credeam că te vei bucura.
‎De ce m-aș bucura?
‎Fiindcă acum avem ce așteptam.
‎Margaret e îndrăgostită.
‎E un motiv legitim pentru despărțire, ‎care-ți va apăra numele...
‎Reputația.
‎- Viitorul nostru. ‎- Și?
‎Vrei să țopăi de bucurie?
‎E soția mea.
‎Mama copiilor mei.
‎Mai era ceva?
‎- Nu credeam că vei fi aici. ‎- Unde altundeva să fiu?
‎E locuința mea.
‎Era.
‎Încă este locuința mea.
‎Ce caută aici?
‎Bună ziua, domnule.
‎Dacă te credeam în stare, ‎îți spuneam că ești tupeist.
‎Dar îmi dau seama că nu ești.
‎Ești doar prost. Afară!
‎Nu îndrăzni să-i vorbești așa.
‎Îi vorbesc cum cred de cuviință
‎- ...în casa mea. ‎- A mea.
‎- Casa noastră, dragă. ‎- Nu mai e a noastră.
‎Pleacă, te rog.
‎Nu plec.
‎- Nu vrei să plec. ‎- Vreau cu disperare să pleci.
‎Cu disperare.
‎Ca un pacient ‎care vrea să scape de cancer.
‎Gândește-te bine la ce scoți pe gură.
‎Orice joc are limite.
‎Nu mai e un joc.
‎E copil. ‎Habar n-are cum să te facă fericită.
‎Tu m-ai făcut fericită?
‎M-ai nenorocit complet.
‎Erai așa când te-am luat.
‎Mesajele de dragoste ‎pe care mi le lași peste tot.
‎„Cum te disprețuiesc? Să-ți fac o listă.”
‎„Arăți ca o manichiuristă.”
‎„Arăți ca o hangiță malteză.”
‎Zise șchiopul diform!
‎- Da... ‎- Țopăitorul-șef.
‎Ignorat de mama lui fiindcă nu era ‎destul de puternic sau de familie bună.
‎O rușine!
‎Un invalid.
‎Că tot vorbești de „ignorare”, ‎nu despre asta e vorba?
‎Margaret cea ignorată, ‎fără rol, menire sau prieteni adevărați,
‎despre care trebuie pusă întrebarea:
‎„Care e scopul unei prințese?”
‎- Dacă mergi la el, intentez divorț. ‎- N-ai îndrăzni.
‎Dacă mergi la el, te distrug!
‎Roddy!
‎E vârsta.
‎- Pe toți ne prinde din urmă. ‎- Nu, doamnă, nu e doar vârsta.
‎Am primit diagnosticul. Are un nume.
‎Alzheimer.
‎Am observat simptomele acum doi ani.
‎Întotdeauna vorbesc în public fără notițe. ‎Am o memorie fotografică.
‎Dar, într-o zi... mi-a secat.
‎În lunile următoare...
‎am devenit tot mai uituc.
‎Agitat.
‎Confuz.
‎Paranoic.
‎Nu e motiv de îngrijorare.
‎Mulți predecesori de-ai dumitale ‎au avut afecțiuni mai grave
‎și au continuat să guverneze ‎fără probleme.
‎Nu, doamnă, ‎e o problemă de sănătate mentală.
‎O să mă las pe mâna doctorilor.
‎Regret, dle prim-ministru.
‎Cetățenii vor fi șocați.
‎Poate...
‎Dar niciun șoc nu durează ‎mai mult de 48 de ore.
‎Lumea îl așteaptă pe următorul.
‎Îmi va fi dor de întâlnirile noastre.
‎Recunosc că am scos un strigăt ‎de bucurie neconstituțional
‎când l-ați învins pe dl Heath.
‎Întotdeauna am crezut ‎că aveți înclinații de stânga.
‎Nu are legătură cu politica. ‎Vă plac mai mult.
‎Deși n-aș fi crezut la prima întâlnire.
‎Nu. Credeați că o să pun biciul ‎pe dumneavoastră.
‎Uitați ce regalist sentimental ‎m-am dovedit a fi.
‎Maiestate.
‎Dle prim-ministru.
‎Dacă ați găsi adecvat să invitați ‎regina la cină pe Downing Street...
‎ar fi onorată.
‎I-ați acordat onoarea aceasta ‎doar lui Churchill.
‎Eu și ducele de Edinburgh am fi încântați.
‎Eu și dna Wilson, de asemenea.
‎Martin?
‎Doza de nitrazepam luată de prințesă
‎a fost critică, doamnă.
‎Nitrazepam?
‎Este un sedativ.
‎Luat pe perioade scurte ‎contra stresului și insomniei.
‎Pe baza numărului de pachete goale ‎pe care le-am descoperit.
‎A fost mai degrabă ‎un strigăt de disperare?
‎Nu o tentativă de suicid?
‎Cri de coeur, ‎mai degrabă decât ‎coup de grâce?
‎Bună!
‎O să mă dojenești?
‎Nu asta intenționam, dar poate ar trebui.
‎De ce?
‎Fiindcă ai fost la limită pentru o vreme.
‎Așa mi s-a spus.
‎Asta voiai?
‎Nu știu.
‎Poate.
‎Cum te simți?
‎Obosită.
‎Mă doare.
‎Mi-au băgat tuburi.
‎Prostesc...
‎Unde e Roddy?
‎S-a dus.
‎- Unde? ‎- A luat-o la sănătoasa. Cică în Maroc.
‎- Și Tony? ‎- S-a întors la Chestie.
‎Viitoarea doamnă Snowdon, pun rămășag.
‎Nu mă prea pricep.
‎La ce?
‎La bărbați.
‎Îi înnebunesc pe toți.
‎Eu și Tony ne vom despărți.
‎Ar fi mai înțelept așa.
‎Mă tem că asta va duce la divorț.
‎Da.
‎Primul divorț regal ‎după Henric al VIII-lea și Anne de Cleves.
‎Am vești bune la capitolul ăsta.
‎Anume?
‎Dacă ne sincronizăm,
‎anunțul despărțirii poate fi eclipsat ‎de demisia prim-ministrului.
‎Parcă a fost reales.
‎Am ratat ceva?
‎E bolnav. Are Alzheimer.
‎Îmi pare rău.
‎Câți s-au făcut?
‎Prim-miniștri?
‎Înlocuitorul lui va fi al șaptelea.
‎Noi cădem morți ca muștele...
‎dar ea merge la nesfârșit.
‎Eu cred că te pricepi la multe lucruri.
‎Zi-mi unul semnificativ.
‎Ești soră bună.
‎- Nu-mi cânta în strună. ‎- Nu fac asta.
‎Dintre toți oamenii, ‎îmi ești cea mai apropiată și dragă.
‎Dacă făcând asta...
‎ai vrut să-mi imaginez ‎cum ar fi viața fără tine...
‎ai reușit.
‎Ar fi insuportabilă.
‎Atunci vom supraviețui.
‎- 'Neața! ‎- Bună dimineața, Maiestate.
‎Bună dimineața.
‎Când ajung la sediul BBC la ora 05:00,
‎nu văd decât o dubă de brutărie ‎sau un om de serviciu.
‎Dimineața aceasta, în ciuda vremii, ‎a fost activitate.
‎Mulțimi de cai împânzind strada
‎și oameni îmbrăcați în roșu, ‎alb și albastru
‎mergând spre Piața Trafalgar.
‎Cum sunt cei care au stat treji ‎ca să vadă bine procesiunea?
‎Andy Price este cu ei ‎la Palatul Buckingham.
‎Sunt în fața palatului.
‎Cred că alarma reginei ‎tocmai i-a dat trezirea.
‎Salut!
‎Cred că tocmai își amintește în pat ‎că e Ziua Jubileului.
‎Azi îi va fi greu ‎ca la încoronarea de acum 25 de ani,
‎din cauza ceremoniilor.
‎Dar era tinerică pe atunci.
‎Astăzi cred că se gândește ‎ce pantofi confortabili poate purta.
‎Vremea pare, și eu așa cred,
‎că nu se va strica pe durata zilei.
‎Ce crezi despre jubileu?
‎E necesar.
‎Nu m-ar putea afecta negativ?
‎Întreabă-te ce am realizat ‎de când am urcat pe tron.
‎Ai fost calmă...
‎- Stabilă.. ‎- Inutilă și nefolositoare.
‎Țara era măreață înaintea mea, ‎și iată cum a ajuns.
‎Nici vorbă de a doua eră elisabetană ‎de care vorbea Winston.
‎Sub conducerea mea, s-a destrămat totul.
‎S-a destrămat ‎doar dacă spunem noi că e așa.
‎Ăsta e rolul monarhiei.
‎Noi umplem crăpăturile.
‎Dacă acțiunile noastre ‎sunt destul de mărețe și sigure...
‎nimeni nu va observa ‎că totul s-a destrămat în jur.
‎E scopul nostru.
‎Nu al nostru.
‎Al tău.
‎Nu te poți lăsa intimidată.
‎Dacă arăți o singură crăpătură...
‎noi o vom vedea ca pe un hău.
‎Și vom pica în el.
‎Trebuie să ții totul închegat.
‎Singură?
‎Există o singură regină.
‎Poetul Laureat, Sir John Betjeman.
‎Dumnezeu să ne păzească regina.
‎În vremuri de restriște, ‎Oricât de greu ne-a fost,
‎Dumnezeu ne-a dat Regina ‎Să ne insufle un nou rost.
‎A urcat tânără și respectuoasă ‎Pe tronul preaiubitului ei tată,
‎Senină, bună și frumoasă, ‎Ne este mamă devotată.
‎Sub statornica-i domnie ‎Un sfert de secol a trecut
‎Triumfurile ce au fost să fie ‎Mai mari Regina le-a făcut.
‎Pentru suverană și popor, ‎Liberi și uniți mereu,
‎Să cânte toate clopotele-n cor ‎Răsunător, de jubileu!
‎Subtitrarea: Șerban Dudău