EN NETFLIX-SERIE
Undskyld, men jeg må bede Dem tale lidt højere.
Jeg kan ikke helt høre Dem.
-Okay. Helt i orden. -Ja?
Hvad er det første spørgsmål?
-Jeg ville høre, hvordan det startede. -Jamen … Det startede ved et uheld.
Faktisk med et uheld. Jeg…
Jeg var kommet lidt for tit til skade til polo.
-Forstår De, hvad jeg siger? -Ja, det gør jeg.
Godt.
Som 50-årig besluttede jeg at opgive mit livs kærlighed
og finde morskaben andetsteds.
Det lød forkert.
-Det må vi lige gøre om. -Hvadbehager?
Vi gør det igen.
Igen!
-Er De klar? -Ja.
Ja.
Som 50-årig besluttede jeg at opgive min yndlingssport
og søge nye udfordringer…
Kom så!
…og således endte jeg med at køre hestevogn.
Sådan ja!
Kom så!
Afsted!
Kom så!
Vi er noget af et slæng,
der rejser landet tyndt fra stævne til stævne.
Det er nærmest min anden familie.
Hvad?
Hvornår?
Javel. Tak.
Amazing grace
How sweet the sound
That saved a wretch
Like me
I once was lost
But now am found
Was blind
But now I see
The Lord…
Tak, Peggy.
Visse progressive lægekyndige mener,
at vi kan selv kan pådrage os kræft
ved at undertrykke vores følelser eller som følge af psykologisk traume.
Så dør en lille, uskyldig engel på fem år af kræft.
Og så ved man, det er noget vås.
Stakkels Norton.
Ja.
Hvad med at besøge ham?
Han kunne bruge lidt støtte fra sin gudfar.
Ja.
Ja, det er sandt.
Hvorfor ser du sådan ud?
Sikke mange tanker, der svirrer bag dit blik.
Taknemmelighed.
Værdsættelse.
For hvad dog?
Du gør mig til et bedre menneske.
I lige måde.
Skal ægteskaber ikke det?
Godnat.
SYSTEMET
Hallo?
Hej. Du…
Kommer du?
Undskyld, det er en dum morgen. Vi er der om…
-Et minut. -Et minut.
Et minut.
Hun er et minut væk og undskylder.
-Var det virkelig hende? -Ja, det var "virkelig hende".
VI ELSKER DIG, DI
Hvordan har prinsen det?
Heroppe!
Diana!
-Tak, fordi De er kommet. -Selv tak.
-Vi så billederne fra Italien. -Diana!
I så så lykkelige ud.
-Du skulle bare vide. -Nå?
Det var værre end nogensinde. Jeg aner ikke mine levende råd.
Har du lavet det?
-Nej. -Nej.
Kom bare nærmere.
VI ELSKER DIG, DIANA!
Godt.
James Colthurst, ikke?
-Jo. -Har De tid et øjeblik?
Hvem er det?
Den høje med brillerne?
Jeg ved, hvem det er.
Clark Kent.
-Han sagde, han hed Andrew. -Det kalder jeg ham bare.
Andrew Morton.
Han er en af de rare.
-Han har før skrevet pænt om mig. -Nu vil han skrive en hel bog om dig.
Hvordan det er at have giftet sig ind i kongefamilien.
Sandheden bag eventyret.
Jeg sagde, at du aldrig ville gå med til det.
Nej da.
Så aftalte vi at spille squash.
Hvad?
Han så min ketsjer på kontoret og foreslog det.
James. -Bare rolig.
Jeg sagde, det var udelukket at tale om dig.
-Ja, det er det! -Jeg ringer efter squash.
Hallo?
Tak.
Halløj!
Hallo?
Åh nej.
-Hvad har jeg nu gjort? -Du er her. I dag.
Norton sagde, du kom i morgen.
Han er lige taget til møde i banken i London.
Lad mig prøve at få fat i ham.
Gør dig ingen ulejlighed.
-Hvad kan jeg byde på? Er du sulten? -Nej, nej. Slet ikke.
Nej, jeg…
Jeg kom for at se, hvordan I har det.
Det var pænt af dig.
Og jeg har blomster med.
Margueritter.
Til Leonora.
Til begravelsen nævnte du, det var hendes yndlingsblomst.
Det var pænt af dig.
Skal vi lægge dem hos hende?
Norton mente, det var morbidt at have hende så tæt på.
Men jeg ville kunne se hende hver dag.
Være tæt på hende hver dag.
Og derfor kan jeg aldrig rejse herfra.
Hvorfor skulle du rejse?
Det er ikke altid let.
En af de mange ting, der tiltrak mig ved Lilibet,
var, at mit løfte til hende var for livet.
For en ung mand med en ustabil, nomadisk barndom
var der stor trøst i det permanente.
Det er der endnu.
Men det indebærer også problemer.
For der tages jo ikke højde for den ene ting, vi mennesker gør,
når vi giver hinanden et livslangt løfte.
Hvad er det da?
At vi vokser fra hinanden.
Sig til Norton, vi snart tales ved. Gudfar til gudbarn.
Og indtil da kunne du overveje to ting.
Hvad med at starte en fond i Leonoras navn?
-Den tanke har skam strejfet mig. -Og du burde finde en hobby.
Noget, der intet har med alt det her at gøre.
Ikke en hobby. En virkelighedsflugt.
-En lidenskab. -Det skal jeg tænke over.
Godt.
Apropos hobbyer sagde Norton, du ikke spiller polo mere,
men at du i stedet kører hestevogn.
Ja, det er sandt. Jeg er helt bidt af det.
Hvorfor?
Se nu bare!
En gammel firspændervogn.
-Norton ville sælge den. -Det kan I ikke!
Den står ikke til at reparere. Han tænkte, du måske kunne bruge den…
-Den er lidt støvet. -Det er vist værre end som så.
Ja, den er lidt defekt.
Norton fik at vide, "den var strukturelt beskadiget".
Nej, den er smuk.
Og en del af familiens arv.
Hør engang.
Jeg har en idé.
Jeg får nogen til at hente vognen.
Vi ser den efter i sømmene, og så kan vi tales ved.
Vi behøver ikke tales ved.
Her har du din hobby.
Nej, det er slet ikke mig.
Det tænkte jeg også først, men så prøvede jeg det.
Og jeg så lyset.
Goddag.
-Den tager jeg. -Tak.
Tak.
Hvordan gik det?
Pyha.
Kamp til stregen.
Han er meget adræt af en høj mand at være.
Og lynhurtig. Masser af små, lede finter, og så praler han.
Vi spillede bedst af tre kampe. Jeg slog ham i den tredje.
Jeg spurgte ikke til kampen, men til jeres frokost.
En lille italiensk bistro lige ved klubben.
La Barca? Der bestyres af et ægtepar.
-Nej, ikke restauranten. -Undskyld.
-Eller hvad I fik at spise. -Linguine.
Og hvem betalte?
-Det gjorde han. -James. Han er sladderjournalist.
Som gav frokost, da han tabte.
Og jeg lover, jeg ikke fortalte ham noget. Ikke et ord. Han sagde derimod rigeligt.
Første afsløring.
-Han er startet på bogen. -Hvad?
Han tror, der er en anden grim og negativ bog på vej om dig.
-Den stammer fra kilder tæt på prinsen. -Du gode gud.
Morton mener, at du med hans bog i det mindste selv styrer processen lidt.
Den vil være sympatisk.
Du får lov til at godkende udkastet.
Det ville være skønt med en bog, så folk kan se, det er svært,
men jeg vil heller ikke starte en krig.
Morton sagde, I aldrig behøver mødes. Nogensinde.
Ingen kan bevise en forbindelse mellem jer. Du vil kunne benægte alt.
-Hvordan vil det fungere? -Med båndoptagelser.
Du optager din side af historien og siger kun, hvad du vil.
Med dine egne ord.
Så skriver Morton bogen ud fra optagelserne.
Hvordan får han dem, uden vi mødes?
Der vil være en mellemmand.
Et bud. En, I begge to stoler på.
En, der mener, det er vigtigt.
Er du villig til det?
Hvis du beder mig om det.
Lidt mere til den side.
Godmorgen.
Herligt! De fik tidsnok nøddetræet.
Jeg håber, det er i orden, at jeg har skitseret et par idéer.
Akslen skal den vej, så vi kan flytte…
De mangler lidt.
-Norton. -Javel.
Træet er klar.
-Det er helt eventyrligt. -Mange tak.
-Det var jo umuligt. -Vi lagde os i selen.
-Ja. -Alle knoklede.
-Hvad siger du så? -Er det den samme vogn?
Den var malet sort før.
Men vi tilføjede lidt gyldent og så et fint kuskebræt.
Kom.
Tag fat her.
En fod her.
Den anden fod her.
-Hvordan føles det? -Fint.
Mest, fordi den jo er stationær.
Prøv engang.
Tømmerne styrer forløberne. Det er de forreste heste.
Og de to styrer stanghestene, altså hestene tættest på vognen.
Vil du nikke eller sige ja, så jeg ved, du er der endnu.
Ja.
Man skal holde dem samlet. Sådan, ind mellem de to fingre.
Med de to tømmer kan du styre alle fire heste.
Forkort således for at dreje til venstre. Sådan.
Drej til venstre.
Og for at dreje til højre…
Udmærket.
Nu kører du.
Her, lad mig.
Hvor skal vi hen?
Hold fast!
-Overraskende, ikke? -Jo!
-Det er sjovere, end det ser ud. -Ja!
Prinsessen er interesseret og vil overveje tilbuddet.
Men som hendes ven…
…må jeg sikre mig, det forbedrer hendes liv og ikke kun dit.
Forstår du, hvorfor jeg spørger?
Hun kan være en kende naiv, og du står til at tjene styrtende.
Jeg beskytter hende.
Som kongelig korrespondent
har jeg længe observeret ægteskabet fra første parket.
Senest gjaldt det "den nye bryllupsrejse".
Jeg tåler ikke at se nogen blive knust.
-Og bliver hun det? -Ja.
-Se for eksempel den anden bog. -I samarbejde med prinsen?
Ikke ham direkte, men helt sikkert hans venner.
De ønsker at fortælle "sandheden" om Diana.
Det kommer ikke til at gå stille for sig.
Jeg vil hende det bedste. Hun er som en søster for mig.
Og jeg lover én ting.
Ingen opdager, hun har noget med det at gøre.
Lad os tage ét skridt ad gangen.
Vi skriver et udkast.
Det kan prinsessen altid sige nej tak til.
Her er en liste med spørgsmål.
Farvel, mor.
Farvel.
James Colthurst.
Tak.
Er du klar?
Pludselig er jeg så nervøs.
Andrew bad dig starte med at forklare, hvorfor du indvilligede.
Fordi jeg har prøvet alt.
Jeg konfronterede min mand
om hans elskerinde, men han afviste mig.
Jeg talte med dronningen.
Som at tale til en væg.
Så indså jeg, at medmindre jeg fortæller min side af historien,
vil folk aldrig forstå, hvordan det har været for mig.
Jeg overvejede at flytte til udlandet med drengene,
men kronen har myndighed over alle tronarvinger.
Så de ville have taget drengene fra mig.
Det skete jo for min egen mor.
Det ville jeg ikke overleve.
Kan De fortælle mig om Deres barndom?
Den var meget ulykkelig.
Mine forældre var optaget af deres egne problemer.
Min mor græd hele tiden.
Min far sagde aldrig, hvad der foregik.
Der var altid en ny barnepige,
som jeg så hadede.
Prins Charles sagde: "hvad 'forelsket' så end betyder",
da De spurgte, om han var forelsket i Dem.
Hvordan var det?
Det var stærkt traumatiserende.
Mit selvværd var ødelagt.
Men…
…jeg turde ikke spørge ham, hvad han mente.
Og så var det for sent.
Set udefra lignede det et eventyr.
Men hvordan føltes det for Dem?
Det var et mareridt.
Aftenen før brylluppet
blev jeg pludselig helt overvældet
og brød i krampegråd.
Jeg spiste alt, jeg kunne få fat i.
Så kastede jeg op.
Det var et tydeligt tegn på, at der var noget galt.
På vej mod alteret var jeg fyldt af kærlighed til min mand.
Så så jeg Camilla
i sit grå jakkesæt og den runde hat.
Jeg blev kold helt ind i marven.
-Hvor hurtigt begyndte det at gå galt? -Det startede på bryllupsrejsen.
Om natten havde jeg frygtelige mareridt om Camilla.
Når dronningen var der, var jeg altid kun næstbedst…
Charles så ikke på mig. Jeg følte mig malplaceret.
Jeg var så tynd, at man kunne se alle mine knogler.
Da jeg sagde til ham, at pressen jagtede mig, talte han om Camilla…
Jeg prøvede at holde tale på walisisk.
Jeg fik ingen støtte. Jeg var det rene offerlam.
Følte De, Deres mand viede sig til ægteskabet,
som De selv gjorde?
Der var jo altid hende den anden.
Helt fra starten.
Hende stod jeg ikke mål med.
Jeg hørte dem tale i telefon.
Han talte i et helt andet stemmeleje.
Han lød øm, kærlig og omsorgsfuld.
Da jeg ventede William, lod jeg mig falde ned ad trappen på Sandringham.
-Har Andrew hørt optagelserne? -Ja. Og han har opfølgende spørgsmål.
Hvad sagde han?
Han var chokeret.
Han sagde, han måtte slå "bulimia nervosa" op.
Jeg må indrømme,
jeg også selv var overrasket her og der.
Gid du havde sagt til før.
Om…
Selvmordsforsøgene?
Det gør mig ondt.
Du skulle have ringet.
Han vil tale med dine venner.
-Hvorfor? -Så du lettere holdes udenfor.
Kan han vise, han har andre kilder, beskytter det dig.
De får de samme spørgsmål. De kan underbygge dig som vidner.
Så lad gå.
Vi starter med Sue.
-Hvem er Sue? -Min aromaterapeut.
Og Felix Lyle.
-Felix Lyle. -Min astrolog.
-Og Oonagh Shanley-Toffolo. -Lad mig gætte. Din reiki-healer.
Min akupunktør.
Og Stephen Twigg, min kropsekspert.
En slags osteopat.
Javel.
Godt. Du klarer det så fint.
Fremragende.
Sådan.
Jeg prøvede at skrive fondens stiftelsesdokumenter.
Her er fondsakterne. Stiftelsesoverenskomsten og vedtægterne.
Hvad med et forskningslegat?
Til at studere børns kræftsygdomme.
De var så flinke på sygehuset.
De gjorde det lettere i Leonoras sidste tid.
Det er en smuk tanke.
Det kan være lidt svært at blive registreret, men…
Jeg kender nogle af kommissionsmedlemmerne ret godt.
Lad mig tale med dem.
For længe siden mistede jeg min yndlingssøster.
Cecilie.
I en flyulykke.
Der lærte jeg sorgen at kende.
Sand sorg.
Hvordan den bevæger sig gennem kroppen.
Hvordan den indtager den.
Sorgen bliver en del af en.
Af ens celler.
Den slipper aldrig grebet.
Den er bestandig.
Men man lærer at leve med den.
Og man bliver glad igen.
Dog aldrig som man var før.
Men sådan er det jo.
Man skal finde nye veje frem.
Ja.
Skete der noget?
-Jeg så den ikke. -Så du det?
Tak.
Du skal ikke takke.
Kan jeg gøre noget, har du mit direkte nummer.
Du slipper for omstillingen og alt det bavl.
Det havde jeg nær glemt. Jeg har en besked fra Norton.
De skriver tilsyneladende en bog om prinsessen med Dianas hjælp.
Hvad for en bog?
En, der handler om, hvor skidt familien behandler hende.
Hvordan ingen forstår hende.
At alle er jaloux, fordi hun er populær og succesrig.
Norton sagde, mange har ringet og sagt,
de blev kontaktet eller kender folk, der er blevet det.
Det er nok sladder.
Norton burde vide bedre.
Hils ham fra mig.
Det gør jeg.
Tror du ikke, de to ting hænger sammen?
Du bliver kørt ned, og Andrew har indbrud.
Jeg er blevet ramt i trafikken før.
Og der er jo indbrud et sted i London hele tiden.
Og de stjal intet!
Jeg tager den ikke. Jeg taler aldrig i den her igen.
Jeg hørte et klik på linjen i morges. I min ende!
Patrick.
Jephson.
Goddag, Miles.
Ja. Naturligvis.
Vi ringer tilbage.
Miles Hunt-Davis, hertugen af Edinburghs privatsekretær,
beder om et møde med Dem snarest muligt.
…fem kilometer fra Castlederg i County Tyrone,
hvor mindst to terrorister blev jaget væk, da de ville overfalde et medlem
af Royal Irish Regiment i hans hjem.
…af efterretningstjenesten tidligt i morges.
Ifølge politiet var der skudveksling…
Nå.
Det er længe siden, jeg har besøgt Kensington Palace.
Hvor de spedalske bor.
Tænker du sådan på det?
Jeg synes mere, det er her, de gamle tossede tanter bor.
Så kan de holde øje med alt og alle gennem netgardinet.
Er der intet privatliv?
-Intet. -Hvor grufuldt.
For privatliv er vigtigt, ikke sandt?
Jo.
Ligesom fortrolighed.
Det er det, jeg ville tale med dig om i dag.
Sid ned.
Nej, ellers tak.
Jeg kan være en hård gammel nød,
men jeg har nu altid holdt af dig.
Måske, fordi du er ung. Måske, fordi du er en smuk kvinde.
Måske, fordi jeg ofte deler din frustration over din mand.
Jeg har altid ønsket at beskytte dig.
Jeg holder af dig. Så er det sagt.
Så når jeg ser dig begå fejl,
vil jeg læne mig hen over bordet og minde dig om,
at jeg er på din side.
Hvad fabler jeg om?
Du er ikke ny længere.
Du tænker ikke længere på os som familie.
Den fejl begår folk i starten, men du forstår, det er et system.
Vi er alle en del af det.
Du, jeg og "chefen".
Fætre, kusiner, onkler og tanter.
De spedalske.
På godt og ondt hænger vi fast i systemet.
Vi kan ikke bare lufte frustrationerne og kaste med granater,
som normale familier kan.
For så gør vi skade på noget langt større og langt vigtigere.
Systemet.
Lad mig give dig et godt råd.
Du kan jo være kreativ.
Bryd alverdens regler, og gør, som du lyster.
Du kan indrette dig, så du selv er lykkelig.
Forudsat du erindrer én ting.
Én regel.
Du skal være loyal over for din mand og familien.
Udadtil.
-Jeg skal tie stille? -Ja.
Skab ikke røre i andedammen.
Javel.
Nogensinde!
Resten af livet.
Du siger ikke noget.
Der er vist intet at sige.
Det er nok det klogeste, jeg har hørt dig sige.
Hun retter ind.
Godt.
Ja.
Jeg sagde, at var hun lidt kløgtigere,
lidt mere strategisk,
kunne hun i systemet finde alverdens lykke,
uden andre ved noget om det.
Er det mon en god løsning?
At ægtefolk har hemmeligheder fra hinanden?
Hemmeligheder? Det er så hårdt sagt.
Nej.
Jeg mener, at viser folk lidt mere hensyn
og er lidt mere modne og diskrete,
kan det faktisk holde sammen på det hele.
Jeg mener, man i ægteskabet så vidt muligt skal eksistere
uden hemmeligheder eller tilpasninger.
Ja, og det er, fordi du er den, du er.
Og ikke kun, fordi en ægtefælle kan mærke, når der er noget galt,
men fordi det ultimativt ikke handler om, hvad jeg ved om dig,
eller om, hvad du ved om mig.
Det handler om, hvad Han ved.
Om os alle.
Jeg tror, Han tager sig nogle friaftener.
Godnat.
Jeg byder velkommen til Andrew Morton, der var kongelig korrespondent,
og som nu har skrevet en bog, som alle taler om.
-Godaften, Andrew. -Godaften.
For den ene seer, der ikke har hørt om bogen, hvad handler den så om?
Bogen er et meget privat portræt af prinsesse Diana.
Den skildrer, hvordan hendes liv og især hendes ægteskab rent faktisk er.
For bag den glamourøse, offentlige facade gemmer sig en dybt ulykkelig kvinde.
Det beskriver du meget detaljeret i bogen, der kunne lyde som Diana selv.
Men du hævder, hun intet har med det at gøre.
Jeg kan pure afvise, at jeg interviewede prinsessen.
Jeg har talt med hendes venner, bekendte og alle, der ville sige noget.
Mange var villige til og desperate efter at fortælle verden sandheden.
Og vi taler virkelig om hele verden.
Bogen slår alle tænkelige forlagsrekorder.
…i Frankrig, Nederlandene, Tyskland og Japan og gør dig til en rig mand.
Føler du nogen form for skyld eller ansvar for at kaste kongefamilien ud i en krise?
Jeg tror nu, at de selv har kastet sig ud i krisen.
De vidste, hvad de gik ind til. De vidste, hun var sårbar.
At hun havde en svær barndom.
De vidste, hun higede efter kærlighed, sikkerhed og tryghed.
Men det gav de hende aldrig.
De gav hende det stik modsatte.
Det kan ikke overraske, at folk skal forstå, hvorfor hun er ulykkelig.
Hvad betyder så det?
Det betyder, at vi står i en ond cirkel,
hvor kongefamilien befinder sig i en sand krise,
men hvor våbenhvilen mellem Diana og de royale ikke virker.
Til våbenhvile findes to alternativer.
Enten forhandler man sig frem til langvarig fred.
Det er usandsynligt, for de to lejre har forskanset sig.
Eller også eskalerer man.
Til hvad dog?
Til krig.
Det lader til at være dér, parterne er på vej hen.
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen