‎UN SERIAL NETFLIX
‎Scuze, puteți să vorbiți mai tare?
‎Nu prea vă aud.
‎- Nicio problemă. ‎- Bine?
‎Care era prima întrebare?
‎Vreau să aflu cum a început.
‎Păi… A început accidental.
‎Cu un accident, de fapt.
‎M-am rănit prea des jucând polo.
‎- Înțelegeți ce vă spun? ‎- Da.
‎Bine.
‎Așadar, la 50 de ani, ‎am renunțat la pasiunea vieții mele
‎și am căutat alte distracții.
‎Nu a ieșit bine. Trebuie să repetăm.
‎- Pardon? ‎- O luăm de la capăt.
‎Din nou!
‎- Sunteți gata? ‎- Da.
‎Bine.
‎Așadar, la 50 de ani, am renunțat ‎la marea mea pasiune sportivă
‎și am căutat provocări noi…
‎Haide!
‎Așa am ajuns să conduc trăsuri.
‎Așa! Hai!
‎Haide!
‎Hai!
‎Ne-am făcut o gașcă.
‎Călătorim prin toată țara ‎pentru competiții.
‎Mi-au devenit o a doua familie. Ce e?
‎Când?
‎Bine. Mulțumesc!
‎Mărețul har
‎Dulce e glasul său
‎M-a mântuit
‎Pe mine din păcat
‎Pierdut eram
‎Dar m-a găsit
‎Eram orb
‎Dar acum văd
‎Domnul…
‎Mulțumesc, Peggy.
‎Există o școală medicală progresistă
‎care propune teoria ‎că ne provocăm singuri cancer.
‎Este rezultatul emoțiilor reprimate ‎și traumelor psihologice nerezolvate.
‎Apoi un îngeraș de cinci ani moare ‎din cauza asta…
‎și îți dai seama că sunt doar bazaconii.
‎- Sărmanul Norton! ‎- Da.
‎Nu îi faci o vizită?
‎I-ar prinde bine să-și vadă nașul.
‎Da. Așa e.
‎Ce-i cu figura asta?
‎N-am mai văzut un om ‎așa de măcinat de gânduri.
‎Recunoștință. Considerație.
‎Pentru ce?
‎Mă faci un om mai bun.
‎Și tu, pe mine.
‎Nu ăsta e scopul căsniciei?
‎Noapte bună!
‎SISTEMUL
‎Alo?
‎Bună! Tu…
‎Vii?
‎- Scuze, e o dimineață grea. Sosim… ‎- Într-un minut.
‎- Un minut. ‎- Într-un minut.
‎Ajunge într-un minut și vă cere scuze.
‎- Chiar a fost ea? ‎- Da, chiar a fost „ea”.
‎TE IUBIM, DI
‎Ce face prințul?
‎Aici!
‎Diana!
‎- Mulțumesc pentru prezență. ‎- Desigur.
‎- Am văzut pozele cu voi în Italia. ‎- Diana!
‎Păreați cu toții fericiți.
‎- De ai ști… ‎- Zău?
‎E mai rău ca niciodată. ‎Nu știu ce să mai fac.
‎- Tu ai făcut asta? Nu? ‎- Nu.
‎Hai la mine!
‎TE IUBIM, DIANA!
‎Așa…
‎James Colthurst, nu?
‎- Da. ‎- Aveți o clipă?
‎Care?
‎- Înalt, cu ochelari? ‎-‎ Da.
‎Îl cunosc. Clark Kent.
‎- ‎A spus că-l cheamă Andrew. ‎- Așa îi spun eu, prostuțule.
‎Andrew Morton.
‎E printre cei prietenoși.
‎A scris frumos despre mine.
‎Acum vrea să scrie o carte întreagă.
‎Cum e să devii parte din familia regală.
‎Adevărul din spatele basmului.
‎I-am spus că nu ai accepta ‎să participi la așa ceva.
‎- Chiar așa? ‎- Mi-a propus un meci de squash.
‎- Poftim? ‎- ‎Mi-a văzut racheta și a zis să jucăm.
‎-‎ James… ‎- Nu-ți face griji!
‎I-am spus ‎că orice discuție despre tine e exclusă.
‎- Așa sper! ‎- ‎Te sun după ce mă văd cu el.
‎Alo?
‎Mulțumesc!
‎Bună!
‎- Nu! ‎- Ce am mai făcut?
‎Ați venit aici azi.
‎Norton a spus că veniți mâine.
‎S-a dus la bancă în Londra.
‎O să încerc să dau de el.
‎Nu te deranja!
‎- Cu ce vă pot servi? Vă e foame? ‎- Nu, nici vorbă de așa ceva.
‎Nu, eu…
‎Am venit să văd cum vă descurcați.
‎Ce frumos!
‎Și să aduc astea.
‎Margarete.
‎Pentru Leonora.
‎Ai spus la înmormântare ‎că erau preferatele ei.
‎E un gest foarte frumos.
‎I le ducem?
‎Norton a spus că e morbid ‎să o păstrăm atât de aproape.
‎Dar eu vreau să o văd zi de zi.
‎Să fiu aproape de ea.
‎Dar voi rămâne legată de locul ăsta.
‎De ce ai vrea să pleci?
‎Nu e întotdeauna ușor.
‎Știi, unul dintre multele lucruri ‎care m-au atras la Lilibet a fost
‎că angajamentul urma să fie ‎în mod obligatoriu pe viață.
‎Iar pentru un tânăr care a avut ‎o copilărie tulburată și nomadă,
‎limpezimea acelei constanțe ‎era liniștitoare.
‎Încă este.
‎Însă vine cu problemele sale.
‎Fiindcă nu ia în considerare ‎lucrul pe care-l fac ființele umane
‎când se angajează ‎să-și petreacă viața împreună.
‎Anume?
‎Evoluează în direcții diferite.
‎Spune-i lui Norton ‎că o să-l caut în curând,
‎să discutăm ca între naș și fin.
‎Iar pentru tine am două sfaturi.
‎De ce nu creezi o fundație ‎în numele Leonorei?
‎M-am gândit deja la asta.
‎Și ar trebui să-ți găsești un hobby.
‎Ceva ce nu are legătură cu toate astea.
‎Nu un hobby. O evadare.
‎- O pasiune. ‎- Mă voi gândi.
‎Bine.
‎Apropo de hobby-uri, ‎Norton a spus că v-ați lăsat de polo
‎și sunteți pasionat de trăsuri.
‎Da. Sunt obsedat. De ce?
‎Ia te uită!
‎O trăsură veche cu patru cai!
‎- Norton voia să o vândă. ‎- Nu se poate!
‎Ni s-a spus că nu se poate repara. ‎Apoi s-a gândit că v-ar plăcea.
‎E cam prăfuită.
‎Stricăciunile sunt mult mai grave.
‎Bine. E ruptă pe ici, pe colo.
‎Lui Norton i s-a spus ‎că „structura e ireparabilă”.
‎Nu, e o frumusețe.
‎Și o parte din moștenirea familiei.
‎Am o idee.
‎Hai să facem așa…
‎Trimit pe cineva să o ia.
‎O curățăm, aruncăm o privire, ‎apoi stăm de vorbă din nou.
‎Nu e nevoie.
‎Ar putea fi un hobby pentru tine.
‎Nu e pe gustul meu.
‎Așa am spus și eu la început,
‎dar am încercat și am avut o revelație.
‎Bună ziua!
‎- Iau eu asta. ‎- Mersi!
‎Mulțumesc!
‎- Cum a fost? ‎- Vai de mine!
‎A fost echilibrat.
‎Se mișcă enervant de bine ‎pentru un bărbat atât de înalt.
‎Ajunge rapid în centru ‎și are multe lovituri parșive.
‎Am jucat două din trei. ‎L-am bătut în al treilea joc.
‎Nu te întrebam despre squash, ‎ci despre prânz.
‎Am fost la un local italian de lângă club.
‎La Barca, o afacere de familie.
‎- Nu locul mă interesează. ‎- Scuze!
‎- Nici ce ai mâncat. ‎- Linguine.
‎- Cine a plătit? ‎- El.
‎James, e jurnalist de tabloid.
‎Mi-a făcut cinste fiindcă a pierdut. ‎Iar de la mine nu a scos nicio vorbă.
‎Însă eu am aflat multe de la el.
‎Prima dezvăluire: a început deja să scrie.
‎- Poftim? ‎- Crede că altcineva va scrie despre tine,
‎dar o să fie o carte urâtă, ‎bazată pe surse apropiate prințului.
‎Doamne!
‎Părerea lui Morton e că varianta lui ‎o să-ți ofere un pic de control.
‎Va fi înțelegătoare.
‎Vei putea decide ce se publică.
‎Mi-ar plăcea o carte ‎care să arate cât de greu am dus-o,
‎dar nu vreau să pornesc un război.
‎Morton a spus ‎că nu e nevoie să te vezi cu el.
‎Nu va fi nicio legătură cu el ‎pe care să nu o poți nega.
‎- Cum? ‎- Înregistrări pe bandă.
‎Ai spune varianta ta, ‎orice vrei tu, cu vorbele tale,
‎iar Morton va scrie cartea ‎pe baza acelor înregistrări.
‎Cum o să ajungă la el?
‎Va fi necesar un intermediar.
‎Cineva în care aveți amândoi încredere.
‎Căruia i se pare important.
‎Ai face asta?
‎Dacă vrei tu.
‎Un pic mai mult pe partea aia!
‎Bună dimineața!
‎Minunat! Ați găsit lemn de hicori.
‎Sper că nu vă deranjează, ‎dar am făcut câteva schițe.
‎Să aducem osia ca să putem manevra…
‎Ți-a scăpat!
‎- Norton. ‎- Da?
‎Gata!
‎- Minunat! ‎- Mulțumim, domnule.
‎Se zicea că e imposibil.
‎- Ne-am dat peste cap. ‎- Se vede.
‎- Cum ți se pare? ‎- E aceeași trăsură?
‎Vopseaua originală era negru intens.
‎Am decis să adăugăm linii aurii ‎pe conturul bazei.
‎Haide!
‎Apucă de aici!
‎Un picior aici. Celălalt, aici.
‎- Cum te simți? ‎- Grozav.
‎Fiindcă nu se mișcă.
‎Încearcă și tu!
‎Frâiele astea controlează conducătorii, ‎cei doi cai din față.
‎Astea două, rotașii, ‎caii mai apropiați de noi.
‎Dă din cap sau spune „da” ‎ca să-mi dau seama că ești în viață!
‎Da.
‎Ideea e să ții astea două împreună. ‎Ține-le între degetele astea. Așa!
‎Acum, cu cele două frâie, ‎controlezi toți patru caii.
‎Ca să virezi la stânga, fă un inel. Așa.
‎La stânga!
‎Ca să faci la dreapta…
‎Foarte bine!
‎Dă-i bătaie!
‎Lasă-i la mine!
‎Unde mergem?
‎Ține-te bine!
‎- Surprinzător, nu? ‎- Da!
‎- E mai distractiv decât pare. ‎- Exact!
‎Prințesa e dispusă ‎să ia în considerare propunerea.
‎Dar ca prieten al ei…
‎Vreau să fiu sigur ‎că va fi avantajos și pentru ea.
‎Înțelegi de ce te întreb?
‎Poate fi naivă uneori, ‎iar tu te vei îmbogăți din asta.
‎Sunt protector.
‎Am fost corespondent regal. ‎Țin căsnicia asta sub lupă de mult timp.
‎Și, mai recent, la a doua lună de miere.
‎Nu suport să văd pe cineva încătușat așa.
‎- Așa ți se pare? ‎- Da.
‎Gândește-te la cartea care va apărea!
‎Cu ajutorul Prințului de Wales?
‎Poate că nu direct, ‎dar prin prieteni, sigur.
‎Vor să se spună ‎perspectiva lor asupra Dianei.
‎Crede-mă că nu o să fie frumos.
‎Vreau să fac lucrul potrivit pentru ea. ‎Îmi e ca o soră.
‎Îți promit că nu va ști nimeni ‎despre participarea ei.
‎Să o luăm pas cu pas!
‎Scriem manuscrisul.
‎Prințesa poate opri proiectul ‎oricând dorește.
‎Iată o listă de întrebări pentru ea!
‎Pa, mami!
‎Pa!
‎James Colthurst.
‎Mulțumesc.
‎Ești gata?
‎Sunt foarte emoționată dintr-odată.
‎Andrew a vrut să începi ‎prin a explica de ce faci asta.
‎Pentru că am încercat totul.
‎Mi-am înfruntat soțul privind amanta ‎și am fost ignorată.
‎M-am dus la regină.
‎Parcă vorbeam cu pereții.
‎Mi-a picat până la urmă fisa ‎că, dacă nu îmi spun povestea…
‎oamenii nu vor înțelege ‎cum e viața mea cu adevărat.
‎M-am gândit ‎să mă mut în străinătate cu băieții,
‎dar casa regală ar prelua tutela ‎urmașilor la tron.
‎Și mi-ar răpi băieții.
‎Cum a pățit și mama.
‎Nu aș putea îndura asta.
‎Îmi poți spune ceva despre copilăria ta?
‎A fost o copilărie foarte nefericită.
‎Părinții mei erau preocupați de ale lor.
‎Iar mama plângea mereu.
‎Tata nu ne spunea niciodată ‎ce se întâmplă.
‎Era un du-te-vino continuu de bone.
‎Nu le suportam.
‎Prințul Charles a spus: ‎„Ce o însemna și iubirea”
‎când a fost întrebat dacă te iubește.
‎Cum te-ai simțit?
‎A fost traumatizant.
‎Stima mea de sine a fost zdruncinată.
‎Însă…
‎mi-a fost teamă să-i cer explicații.
‎Apoi a fost prea târziu.
‎Din afară, era nunta de basm.
‎Cum a fost din interior?
‎Ca un coșmar.
‎În noaptea de dinaintea nunții…
‎m-am simțit brusc copleșită
‎și am plâns cu hohote.
‎Am mâncat tot ce am prins.
‎Am vomat din greu.
‎Era un semn evident ‎că am o problemă serioasă.
‎Când am mers la altar, ‎debordam de iubire pentru soțul meu.
‎Apoi am văzut-o pe Camilla
‎în costumul ei gri și cu toca pe cap.
‎Am simțit fiori pe șira spinării.
‎Cât de repede s-a stricat relația?
‎M-am prăbușit în timpul lunii de miere.
‎Noaptea, aveam coșmaruri oribile ‎despre Camilla.
‎Când era prezentă regina, ‎mă simțeam nesemnificativă.
‎Charles mă ignora. Mă simțeam străină.
‎Eram atât de slabă, ‎încât mi se vedeau oasele.
‎Când îi spuneam că mă urmăresc ‎paparazzii, îmi vorbea de Camilla.
‎Am vrut să țin un discurs în galeză.
‎Nu am avut parte de susținere. ‎Eram la mila lor.
‎Ai simțit că soțul tău e devotat căsniciei ‎în aceeași măsură ca tine?
‎A existat mereu cealaltă.
‎Din start.
‎Nu puteam concura.
‎Îl auzeam vorbind la telefon cu ea.
‎Nu avea niciodată tonul acela cu mine.
‎Tandru, afectuos, adorator.
‎Când eram însărcinată cu William, ‎m-am aruncat pe scări la Sandringham.
‎- A ascultat benzile? ‎- Da.
‎A pregătit niște întrebări suplimentare.
‎Cum i s-a părut?
‎A rămas șocat.
‎A trebuit să caute „bulimia nervosa” ‎în enciclopedia medicală.
‎Recunosc…
‎și pe mine m-au surprins niște lucruri.
‎De ce nu mi-ai spus?
‎Despre…
‎Tentativele de suicid?
‎Îmi pare atât de rău!
‎De ce nu ne-ai sunat?
‎Poate vorbi cu prietenii tăi?
‎- De ce? ‎- Ți-ar fi mai ușor să negi
‎dacă poate demonstra ‎că are mai multe surse.
‎O să le pună aceleași întrebări ‎și o să confirme ce ai spus tu.
‎Bine.
‎Putem începe cu Sue.
‎- Cine e Sue? ‎- Aromaterapeuta mea.
‎Și Felix Lyle.
‎Felix Lyle.
‎Astrologul meu.
‎Și… Oonagh Shanley-Toffolo.
‎Vindecătoarea ta Reiki, pariez!
‎Acupuncturista mea.
‎Și Stephen Twigg, trainerul meu corporal.
‎Un fel de osteopat.
‎Bine.
‎Bine. Te descurci foarte bine.
‎Excelent!
‎Iată-ne sosiți!
‎Am început să pregătesc actele ‎pentru înființarea fundației.
‎Aici ai actul fiduciar.
‎Actul constitutiv și statutul.
‎Ce ziceți de o bursă de cercetare?
‎Să studieze cancerul la copii.
‎Toți au fost buni cu noi ‎la Sf. Bartolomeu.
‎A fost important pentru Leonora la final.
‎Cred că e o idee minunată.
‎E dificil să obții autorizația, dar…
‎Sunt în relații bune ‎cu câțiva membri ai comitetului.
‎O să vorbesc cu ei.
‎Cu multă vreme în urmă,
‎mi-am pierdut sora preferată, Cecilia.
‎Într-un accident aviatic.
‎Atunci am aflat ce înseamnă durerea.
‎Adevărata durere.
‎Cum se mișcă prin corp.
‎Cum îl umple.
‎Cum devine parte din tine.
‎Îți pătrunde în celule.
‎Și se aciuează acolo.
‎Pentru totdeauna.
‎Dar te înveți.
‎Vei fi fericită din nou.
‎Niciodată în același fel ca înainte, ‎dar tocmai asta e ideea.
‎Să găsim căi noi.
‎Da.
‎Ești bine?
‎A apărut de nicăieri.
‎- Mulțumesc. ‎- Pentru nimic.
‎Dacă ai nevoie de ceva, ‎ai numărul care ajunge direct la mine.
‎Evită centrala și restul.
‎Era să uit să vă transmit ceva ‎din partea lui Norton.
‎Se pare că cineva scrie o carte ‎despre Prințesa de Wales, cu ajutorul ei.
‎Ce fel de carte?
‎Una care susține ‎că a fost tratată rău de familie.
‎Că nimeni nu o înțelege.
‎Că toți sunt invidioși ‎pe succesul și popularitatea ei.
‎Norton a fost apelat de mai mulți oameni
‎care au fost abordați ‎sau au cunoștințe care au fost abordate.
‎Probabil sunt bârfe.
‎Norton nu ar trebui să le creadă.
‎- Transmite-i toate cele bune. ‎- Sigur.
‎Doar nu crezi că o coincidență.
‎Tu ești lovit, ‎apoi cineva dă o spargere la Andrew.
‎Nu e prima dată când mă lovește ‎„tipul cu duba albă”
‎și sunt sute de spargeri în Londra ‎în fiecare zi.
‎N-au furat nimic.
‎Nu răspund. ‎Nu mai discut despre asta niciodată.
‎Am auzit un sunet pe linie azi. ‎De la capătul ăsta.
‎Patrick.
‎Jephson.
‎Bună ziua, Miles!
‎Da. Desigur.
‎Revenim cu un apel.
‎Miles Hunt-Davis, ‎secretarul Ducelui de Edinburgh.
‎Vă cere o întrevedere cât mai curând.
‎…la cinci kilometri de Castlederg, ‎în Tyrone,
‎unde doi teroriști au fost goniți
‎când voiau să atace ‎un membru al Regimentului Regal Irlandez.
‎…de forțele de securitate azi-dimineață.
‎Conform poliției, ‎schimbul intens de focuri…
‎Ia uite!
‎A trecut ceva vreme ‎de când n-am mai fost la Kensington.
‎Colonia de leproși.
‎Așa îi spui?
‎Eu îl consider ‎depozitul de mătușici bătrâne și senile.
‎Toate se urmăresc prin perdele.
‎Există pic de intimitate?
‎- Deloc. ‎- Sinistru!
‎Fiindcă intimitatea e esențială, nu?
‎Da.
‎Și confidențialitatea.
‎De asta am venit să discut cu tine.
‎Vă rog!
‎Prefer să nu.
‎Știu că pot să fiu dificil.
‎Dar am o slăbiciune pentru tine.
‎Poate fiindcă ești tânără. ‎Sau poate fiindcă ești o femeie frumoasă.
‎Poate fiindcă și pe mine mă frustrează ‎soțul tău.
‎Întotdeauna am simțit nevoia ‎să te protejez.
‎Mi-ești dragă, să o spun pe șleau.
‎Ca urmare, când văd că faci greșeli…
‎vreau să îți amintesc ‎că sunt de partea ta.
‎Ce încerc să spun?
‎Nu mai ești novice.
‎Ai depășit de mult ideea ‎că noi am fi o familie.
‎Asta e greșeala tuturor la început.
‎Dar tu înțelegi că e un sistem.
‎Toți facem parte din acest sistem.
‎Tu, eu și Șefa.
‎Verii, unchii și mătușile.
‎„Leproșii.”
‎La bine și la rău, suntem captivi.
‎Nu ne putem plânge
‎sau spăla rufele murdare în public ‎ca într-o familie normală.
‎Altfel, putem distruge ceva ‎mult mai măreț și mai important.
‎Sistemul.
‎Prin urmare, vreau să-ți dau un pont.
‎Știi… Fii creativă!
‎Poți încălca oricâte reguli vrei, ‎poți să faci ce ai tu chef.
‎Poți face orice aranjamente vrei ‎ca să-ți găsești fericirea.
‎Doar să nu uiți singura condiție.
‎Singura regulă.
‎Să rămâi loială soțului tău ‎și acestei familii în public.
‎- Adică să tac? ‎- Da.
‎Nu tulbura apele!
‎- Bine… ‎- Niciodată.
‎Până la moarte.
‎Nu spui nimic.
‎Nu cred că e ceva de spus.
‎E cel mai înțelept lucru ‎pe care l-ai scos pe gură vreodată.
‎O să fie bine.
‎- Bine. ‎- Da.
‎I-am spus să fie mai atentă.
‎Mai strategică.
‎Și-ar putea găsi toată fericirea ‎din lume în acest sistem…
‎fără să se prindă nimeni.
‎Asta crezi că e soluția?
‎Ca soții și soțiile să-și ascundă secrete?
‎Secrete? Ce cuvânt urât!
‎Nu.
‎Ce vreau să spun e ‎că oamenii ar putea fi mai atenți,
‎mai maturi, mai discreți.
‎Asta ne-ar putea ține pe toți la un loc.
‎Eu cred că țelul căsniciei e să trăiești
‎fără secrete și compromisuri.
‎Asta fiindcă ești tu.
‎Nu doar fiindcă orice soț sau soție ‎poate simți când e ceva în neregulă,
‎dar nu contează ce știu eu despre tine…
‎sau tu despre mine.
‎Contează ce știe El.
‎Despre noi toți.
‎Eu cred că El mai ia și pauze.
‎- Noapte bună! ‎- Noapte bună!
‎Sunt alături de Andrew Morton, ‎fost corespondent regal
‎și autor al cărții ‎despre care vorbește toată lumea.
‎- Bună seara, Andrew! ‎- Bună seara!
‎Pentru cei care trăiesc în peșteri, ‎ne amintești subiectul cărții?
‎Cartea e un portret intim ‎al prințesei Diana.
‎O încercare de a spune adevărul ‎despre viața și mai ales căsnicia sa.
‎Adevărul e că în spatele fațadei fastuoase
‎este o femeie profund nefericită.
‎Discutați asta în detaliu
‎într-o carte care pare scrisă ‎de însăși Diana,
‎deși susțineți că nu a fost implicată.
‎Vă spun categoric ‎că nu am intervievat-o pe prințesă.
‎Dar am vorbit cu oricine a fost dispus ‎dintre prietenii și anturajul ei.
‎Mulți erau disperați ‎să spună lumii cum stau lucrurile.
‎Și chiar e vorba de întreaga lume.
‎Cartea aceasta doboară toate recordurile.
‎În Franța, Olanda, Germania și Japonia.
‎Și v-a îmbogățit.
‎Vă simțiți vinovat sau responsabil ‎pentru criza casei regale?
‎Cred că și-o fac cu mâna lor ‎de ceva vreme.
‎Știau în ce se bagă cu Diana. ‎Știau că e vulnerabilă.
‎Și că a avut o copilărie grea.
‎Că are nevoie de iubire, ‎siguranță și susținere.
‎Dar i-au oferit toate acestea? Nu.
‎I-au dat tocmai opusul.
‎Nu pot fi surprinși că vrea ‎ca lumea să știe că nu e fericită.
‎Așadar, unde ne duce asta?
‎Ne duce într-unul ‎dintre acele momente ciclice
‎când familia regală e într-o criză reală.
‎Însă armistițiul fragil dintre Diana ‎și casa regală nu funcționează.
‎Ai două alternative la un armistițiu.
‎Fie negociezi o pace pe termen lung,
‎ceea ce nu mi se pare plauzibil, ‎fiindcă ambele părți sunt imuabile.
‎Fie escaladezi conflictul.
‎- Înspre ce? ‎- Război deschis.
‎Din nefericire, ‎aceasta pare a fi direcția actuală.