EN NETFLIX-SERIE
Ursäkta. Kan du tala lite högre?
Jag har svårt att höra dig.
-Okej. Inga problem. -Vad var första frågan?
Jag vill veta hur det började.
Tja, det började genom en olyckshändelse. Eller med en olyckshändelse. Jag…
Jag hade fått en poloskada för mycket.
-Förstår du vad jag säger? -Ja, jag förstår.
Vad bra.
Så vid 50 års ålder bestämde jag mig för att ge upp mitt livs stora kärlek
och försöka roa mig på annat vis.
Nej, det lät fel. Kan vi ta om det?
Ursäkta?
Vi får ta om det.
Ta om det!
-Redo? -Ja.
Bra.
Så vid 50 års ålder bestämde jag mig för att ge upp min älskade sport
och leta efter nya utmaningar.
Kom igen!
Det var så jag började med hästkörning.
Bra!
Kom igen!
Vi har blivit några stycken.
Vi reser runt i landet från tävling till tävling.
Det har blivit som en andra familj.
Vad är det?
När då?
Jaha. Tack.
Tack, Peggy.
Det finns en rad progressiva forskare
som menar att vi drar på oss cancer
genom undertryckta känslor och outredda psykologiska trauman.
Sen dör en änglalik femåring av det,
och man inser vilket struntprat det är.
-Stackars Norton. -Ja.
Du kan väl besöka honom?
Han skulle säkert uppskatta sin gudfars stöd.
Ja.
Du har rätt.
Vad är det för min?
Jag har aldrig sett så många tankar bakom någons ögon.
Tacksamhet.
Uppskattning.
För vad?
Du gör en bättre människa av mig.
Och du av mig.
Är inte det äktenskapets syfte?
God natt.
Hallå?
Hej. Är du…
Är du på väg?
Förlåt. En stökig morgon. Vi är där om…
-En minut. -En minut.
En minut.
En minut bort. Hon ber om ursäkt.
-Var det hon själv? -Ja, det var det.
VI ÄLSKAR DIG DI
Hur mår prinsen?
Här uppe!
Diana!
-Tack för att du kom. -Självklart.
-Vi såg bilderna från Italien. -Diana!
Ni såg så lyckliga ut.
-Du skulle bara veta. -Jaså?
Det är värre än nånsin. Jag vet inte vad jag ska göra.
Har du gjort den?
-Nej. -Nej.
Nu klämmer vi ihop oss.
VI ÄLSKAR DIG DIANA!
Då så.
James Colthurst, va?
-Ja. -Har du tid en stund?
Vem av dem?
Den långa med glasögon?
Jag vet vem det är.
Clark Kent.
-Han hette Andrew. -Jag kallar honom det, dummer.
Andrew Morton.
Han är en av de snälla. Han har skrivit fina saker om mig.
Nu vill han skriva en hel bok om dig
och hur det har varit att gifta in sig i kungafamiljen.
Sanningen bakom sagan. Jag sa att du aldrig skulle gå med på det.
Så klart.
Vi ska spela squash ihop.
Va?
Han såg min racket och föreslog det.
-James. -Oroa dig inte.
Jag sa att jag inte tänkte diskutera dig.
-Det hoppas jag. -Jag ringer dig efteråt.
Hallå?
Tack.
Hallå?
Åh, nej.
-Vad har jag nu gjort? -Du är här. Idag.
Norton sa att du skulle komma imorgon. Han åkte precis till London.
Jag kanske kan nå honom.
Nej, gör dig inget besvär.
Får jag bjuda på nåt?
-Är du hungrig? -Jisses, nej. Inget sånt.
Nej, jag…
Jag ville se hur det är med er.
Vad snällt.
Jag tog med de här.
Tusenskönor.
För Leonora.
Du nämnde vid minnesstunden att det var hennes favoritblomma.
Vad snällt av dig.
Ska vi ge henne dem?
Norton tyckte att det var makabert att ha henne så nära, men…
Jag ville kunna gå till henne varje dag.
Vara nära henne varje dag.
Nu kan jag aldrig ge mig av härifrån.
Varför skulle du göra det?
Det är inte så enkelt.
Vet du… En av alla de saker som gjorde att jag drogs till Lilibet
var att förbindelsen av nödtvång skulle bli livslång.
För en ung man med en nomadisk barndom
kändes den beständigheten betryggande. Det gör den än.
Men det för med sig sina problem.
För det tar ingen hänsyn till det första människor gör
så fort de lovat att leva tillsammans.
Vadå?
Växa isär.
Hälsa Norton att jag hör av mig för en pratstund.
Och vad gäller dig har jag två förslag.
Vad sägs om en välgörenhetsfond i Leonoras namn?
Ja, det har jag redan tänkt på.
Och försök hitta en hobby.
Nåt som inte har med allt det här att göra.
Nej, inte en hobby. En tillflykt.
-En passion. -Jag ska fundera på det.
Bra.
På tal om hobbyer…
Norton sa att du har slutat med polo och blivit förtjust i hästkörning.
Det stämmer. Jag är som besatt. Hur så?
Nej, men ser man på.
Ett gammalt fyrspann.
-Norton ville sälja det. -Det kan ni inte göra.
Det är i hopplöst skick, men du kanske kan ha nytta av det.
-Den är visserligen lite dammig… -Värre än så är det nog.
Okej. Några sprickor här och där.
-Norton fick beskedet "bortom reparation". -Nej, det är en skönhet.
Och en del av familjens arv.
Vet du vad?
Vi kan göra så här.
Jag låter nån komma och hämta det.
Vi dammar av det och tar oss en titt. Sen kan vi prata igen.
Det behövs inte.
Det kan bli din hobby.
Nej, det är inget för mig.
Så tänkte jag också, men sen provade jag
och såg ljuset.
Hej.
-Jag tar den. -Tack.
Tack.
-Hur var det? -Jisses.
Väldigt jämnt.
Han var frustrerande kvick för att vara så lång.
Snabbt tillbaka i mitten. Massor av knepiga stoppbollar.
Vi spelade bäst av tre. Jag vann knappt i tredje.
Det var inte squashen jag menade, utan lunchen.
Ett litet italienskt ställe nära squashklubben.
La Barca. Ett äkta par driver det.
-Inte var ni åt. -Ursäkta, då.
-Eller vad du åt. -Linguine.
Börja med vem som betalade.
-Han. -James. Han är skvallerjournalist.
Han bjöd för att han förlorade.
Och om du är orolig, så fick han inte ett ord ur mig.
Men jag lirkade massor ur honom.
Avslöjande nummer ett.
-Han har redan börjat skriva. -Va?
Han tror att en annan bok är på väg.
Den blir nog kritisk och baserad på källor runt prinsen av Wales.
Herregud…
Morton tänker sig att hans version skulle ge dig viss kontroll
och vara sympatisk.
Du skulle få sista ordet.
Det skulle vara skönt om alla fick veta hur svårt det har varit,
men jag vill inte starta ett krig.
Morton sa att du inte ens behöver träffa honom.
Det skulle inte finnas nån påvisbar koppling mellan er.
-Hur skulle det gå till? -Bandinspelningar.
Du kan spela in din version
och säga det du vill säga med dina egna ord.
Sen skriver Morton boken utifrån inspelningarna.
Hur ska han få dem om vi aldrig träffas?
Det behövs en mellanhand.
Nån ni båda litar på.
Nån som anser att det är viktigt.
Skulle du göra det?
Om du vill det.
Ta lite mer på den sidan.
God morgon.
Underbart. Valnötsträet har levererats.
Hoppas att det blir bra.
Jag tog mig friheten att skissa lite.
Om vi flyttar axeln kan vi styra…
Ta där också.
-Norton. -Ja, sir.
Vi är redo.
-En fantastisk syn. -Tack, sir.
-De sa att det var omöjligt. -Vi gjorde vårt bästa.
-Ja. -Alla gav allt.
-Vad tycker du? -Är det samma vagn?
Den var svart från början.
Vi lade till detaljer i guld och en sluttande fotbräda.
Varsågod.
Ta tag här.
En fot här.
Den andra där.
-Hur känns det? -Bra.
Främst för att den står still.
Prova, du.
Med de här två styr du förlöparna, alltså hästarna längst fram.
De här två styr stånghästarna.
De är de närmast oss.
Du får gärna nicka eller säga nåt för att visa att du lever.
Ja.
Tricket är att hålla ihop dem.
Med de här två tyglarna styr du dem allihop.
Gör en ögla för att svänga vänster. Bra.
Sväng åt vänster.
Och höger…
Mycket bra.
Din tur.
Vänta. Låt mig ta dem.
Vart ska vi?
Håll i dig!
-Överraskande, eller hur? -Ja!
-Roligare än det ser ut. -Ja!
Prinsessan är intresserad och överväger saken.
Men som hennes vän…
Jag vill att hennes liv också blir bättre, och inte bara ditt.
Förstår du vad jag menar?
Hon kan vara naiv ibland, och det här skulle göra dig rik.
Jag vill skydda henne.
Som kunglig korrespondent har jag suttit på första parkett ett tag.
Jag var där under hennes andra smekmånad.
Det är olidligt att se henne tillintetgöras.
-Ser du det så? -Ja.
Ta boken som håller på att skrivas.
I samarbete med prinsen av Wales?
Kanske inte med honom, men med hans vänner.
De vill få ut sin syn på Diana.
Tro mig. Det blir ingen vacker syn.
Jag vill bara hennes bästa. Hon är som en syster.
Du har mitt ord.
Ingen kommer att få veta att hon var inblandad.
Vi tar ett steg i taget och skriver ett första utkast.
Prinsessan kan säga stopp när hon vill.
Här är en lista med frågor.
Hej då, mamma.
Hej då.
James Colthurst.
Tack.
Är du redo?
Jag känner mig plötsligt nervös.
Andrew ville att du skulle börja med att förklara varför du gör det här.
För att jag har provat allt.
Jag har konfronterat min man angående hans älskarinna,
och blivit avfärdad.
Jag har talat med drottningen.
Det var som att tala med en vägg.
Jag har slutligen insett att om min sida inte kommer fram,
så kan ingen förstå hur det har varit för mig.
Jag har funderat på att flytta utomlands med pojkarna,
men kronan kan ta vårdnaden om en tronarvinge.
Då skulle jag förlora pojkarna.
Det var så det gick för mamma.
Det skulle jag inte klara.
Kan ni berätta nåt om er barndom?
Den var väldigt olycklig.
Mina föräldrar var upptagna med sina egna problem.
Mamma grät alltid.
Pappa berättade aldrig vad som pågick.
Och vi hade en rad barnflickor
som jag avskydde.
Prins Charles svarade: "Vad det nu betyder"
på frågan om han var kär.
Hur kändes det?
Fullständigt traumatiserande.
Min självkänsla slets itu.
Men…
…jag vågade inte fråga vad han menade.
Och sen var det för sent.
Utifrån såg det ut som ett sagobröllop.
Hur kändes det inifrån?
Som en mardröm.
Kvällen före vigseln
blev jag alldeles överväldigad
och grät ögonen ur mig.
Jag åt allt i sikte.
Jag kräktes överallt,
och det var ett tydligt tecken på att nåt var fel.
På vägen fram till altaret kände jag bara kärlek till min man.
Och sen såg jag Camilla i en grå dräkt och pillerburkshatt.
Då rös jag ända in i själen.
Hur snabbt gick det utför?
Jag började bryta ihop under smekmånaden.
Jag drömde hemska mardrömmar om Camilla.
När drottningen närvarade kom jag alltid i andra hand…
Charles såg knappt på mig… Jag hörde inte hemma där…
Jag var så mager att benen stack ut…
När jag berättade om fotograferna som jagade mig, talade han om Camilla…
Jag försökte hålla ett tal på walesiska…
Jag fick inget stöd… Jag kände mig som ett offerlamm.
Kändes det som om äktenskapet betydde lika mycket för er man?
Han hade ju den andra.
Ända från början.
Jag var chanslös.
Jag hörde honom tala i telefon med henne.
Den rösten använde han aldrig med mig.
Mjuk, omtänksam, kärleksfull.
När jag blev gravid kastade jag mig nedför trappan på Sandringham.
-Har Andrew lyssnat på banden? -Ja.
Han har några följdfrågor.
Vad tyckte han?
Han verkade chockad.
Han fick slå upp "bulimia nervosa" i en läkarbok.
Jag måste erkänna
att en del av det förvånade mig också.
Du borde ha sagt nåt.
Om…
Självmordsförsöken?
Jag är hemskt ledsen.
Varför ringde du oss inte?
Han skulle vilja tala med några av dina vänner.
-Varför det? -Det ökar trovärdigheten.
Om han har flera källor är det till din fördel.
Han skulle ställa samma frågor, och de skulle styrka din version.
Okej.
Vi kan börja med Sue.
-Vem är det? -Min aromaterapeut.
Och Felix Lyle.
-Felix Lyle. -Min astrolog.
Och Oonagh Shanley-Toffolo.
Låt mig gissa. Din reiki-healer?
Min akupunktör.
Och Stephen Twigg, min bodyworker.
Han är som en osteopat.
Okej.
Bra. Du är jätteduktig.
Utmärkt.
Då ska vi se.
Jag har tagit fram styrdokument för välgörenhetsfonden.
Här är styrelsehandlingarna, stiftelseurkunden och stadgarna.
Vad tror du om ett forskarstipendium?
För forskning om barncancer.
Alla var så vänliga på Barts.
Det gjorde Leonoras sista dagar bättre.
Vilken underbar idé.
Registreringen kan vara besvärlig, men…
Jag har bra kontakt med välgörenhetskommissionen.
Jag kan tala med dem.
För många år sen förlorade jag min favoritsyster.
Cecilie.
I en flygolycka.
Då lärde jag mig vad sorg var.
Äkta sorg.
Hur den rör sig genom kroppen.
Hur den slår rot i den.
Hur den blir en del av ens hud.
Ens celler.
Den skapar sig ett hem där.
Ett permanent hem.
Men man lär sig leva med den.
Du kommer att bli lycklig igen.
Inte på samma sätt som förut, men det är själva poängen.
Att ständigt hitta nya sätt.
Ja.
Hur gick det?
-Den bara dök upp. -Såg du?
Tack.
Fåna dig inte.
Om du behöver nåt, så har du mitt direktnummer.
Så slipper du operatören och annat strunt.
Visst, ja. Norton bad mig berätta en sak.
Det skrivs tydligen en bok om prinsessan av Wales,
i samarbete med henne.
Vilken sorts bok?
En bok där hon påstås ha blivit illa behandlad av familjen.
För ingen förstår henne.
Och alla avundas henne för hennes popularitet.
Norton har fått flera samtal från människor
som blivit kontaktade eller känner nån som blivit det.
Det är säkert bara skvaller.
Norton borde veta bättre.
Hälsa honom.
Det ska jag göra.
Hänger de två händelserna ihop?
Först blir du prejad. Sen bryter sig nån in hos Andrew.
Jag har blivit prejad av skåpbilar förr
och i London sker det hundratals inbrott om dagen.
Och inget blev stulet.
Jag tänker inte svara i den här mer.
Jag hörde ett klick i morse. I min ände.
Patrick.
Jephson.
God dag, Miles.
Javisst. Självklart.
Vi återkommer strax.
Miles Hunt-Davis,
hertigen av Edinburghs privata sekreterare.
Han vill träffa er snarast.
…fem kilometer från Castlederg i County Tyrone.
Minst två terrorister skrämdes iväg
då de skulle överrumpla en medlem av det kungliga irländska regementet.
…av säkerhetsstyrkorna tidigt i morse.
Enligt polisen utbröt skottlossning…
Jaha, ja…
Det var ett tag sen jag besökte Kensington Palace.
Spetälskekolonin.
Är det vad du kallar det?
Jag ser det som stället där vi förvarar alla galna gamla fastrar.
Alla övervakar varandras förehavanden genom spetsgardiner.
Har du nåt privatliv alls?
-Inget alls. -Förskräckligt.
Privatlivet är viktigt, inte sant?
Ja.
Liksom tystnadsplikten.
Det var faktiskt därför jag ville träffa dig.
Slå dig ner.
Jag står hellre.
Jag kan vara hård och krävande, men jag har alltid varit svag för dig.
Kanske för att du är ung. Eller för att du är en vacker kvinna.
Kanske för att jag ofta delar din frustration gentemot din man.
Jag har alltid velat skydda dig.
Jag håller av dig. Då var det sagt.
Så när jag ser dig fatta felbeslut,
vill jag luta mig fram och påminna dig om att jag är på din sida.
Vad vill jag ha sagt?
Du är ingen nybörjare längre.
Du tänker inte på oss som en familj längre.
Det är det misstaget många gör i början, men du förstår nog att det är ett system.
Vi är alla en del av det.
Du, jag, chefen.
Kusinerna, farbröderna, mostrarna.
De spetälska.
På gott och ont. Vi är fast i det.
Vi kan inte vädra vår missbelåtenhet
och slänga bomber i luften som en vanlig familj,
för då skadar vi nåt som är mycket större och mycket viktigare än vi.
Systemet.
Så det här är mitt råd till dig.
Jag menar… Var kreativ.
Bryt mot reglerna hur mycket du vill. Gör vad du vill.
Gör det du behöver för att vara lycklig.
Så länge du kommer ihåg det enda villkoret.
Den enda regeln.
Att vara lojal mot din make och mot familjen inför allmänheten.
-Tyst, menar du? -Ja.
Sitt stilla i båten.
Visst.
Alltid.
Ända till graven.
Du säger ingenting.
Det finns inget att säga.
Det är nog det klokaste du nånsin har sagt.
Hon reder sig.
Bra.
Ja.
Jag sa att om hon bara är lite smartare,
lite mer strategisk,
så kan hon finna all lycka hon behöver i det här systemet
utan att nån vet om det.
Är det lösningen, tycker du?
Att makar ska ha hemligheter för varann?
Hemligheter? Vilket tråkigt ordval.
Inte alls.
Jag menar att om man visar mer hänsyn,
och är mognare och diskretare,
så kan det vara limmet som håller ihop allt.
Jag anser att man ska sträva efter
att inte behöva ha hemligheter eller göra anpassningar.
Ja, men det är för att du är den du är.
Och inte bara för att maken eller frun kan känna när nåt är på tok,
för det handlar inte om vad jag vet om dig
eller vad du vet om mig.
Det är vad Han vet.
Om oss alla.
Han verkar ta sig lite ledigt ibland.
God natt.
Ikväll gästas jag av Andrew Morton,
som har bevakat kungahuset och nu skrivit en omtalad bok.
-God kväll. -God kväll.
För den som helt har missat det: Vad handlar din bok om?
Boken är ett intimt porträtt av prinsessan Diana.
Ett försök att berätta hur hennes liv och äktenskap verkligen ser ut.
Faktum är att det bakom den glamorösa fasaden
finns en djupt olycklig kvinna.
Du beskriver det omsorgsfullt
i en bok som verkar föra Dianas egen talan,
men ändå hävdar du att hon inte var inblandad.
Jag kan intyga att jag inte har intervjuat prinsessan.
Däremot har jag talat med hennes vänner och bekanta. Alla som ville prata.
Många ville gärna berätta för världen hur det verkligen är.
Och nu har hela världen fått veta.
Boken slår alla möjliga försäljningsrekord.
…i Frankrike, Holland, Tyskland och Japan,
och du blir en rik man på kuppen.
Känner du nån sorts skuld eller ansvar
för att du drar in kungafamiljen i en kris?
Ärligt talat så har de orsakat krisen själva.
De visste vad de gav sig in i. De visste att Diana var sårbar.
De kände till hennes svåra barndom.
De visste att hon behövde kärlek, trygghet och bekräftelse.
Men gav de henne det? Nej.
De gav henne raka motsatsen, så det kan inte förvåna någon
att hon vill berätta varför hon är olycklig.
Vad innebär det här?
Att vi befinner oss i en ond cirkel där kungafamiljen är i kris,
men där den sköra vapenvilan mellan Diana och de andra inte håller.
Det finns två alternativ till vapenvila.
Antingen förhandlar man fram en långsiktig fred,
vilket känns osannolikt när de två sidorna står så långt ifrån varann,
eller så eskalerar det.
Till vadå?
Ett fullskaligt krig.
Tyvärr verkar vi vara på väg dit.
Undertexter: Love Waurio