СЕРІАЛ NETFLIX
Пробачте. Прошу вас говорити трохи голосніше.
Я не дуже добре вас чую.
-Гаразд. Жодних проблем. -Так?
Яке ваше перше запитання?
Мене цікавить, як усе почалося.
Ну… Усе почалося випадково.
Після одного випадку…
Я надто часто травмувався, коли грав у поло.
Ви розумієте, що я кажу?
Так, розумію.
Добре.
Тож у 50 років я вирішив залишити велике кохання свого життя
і шукати розваги деінде.
Вийшло щось не те. Я наполягаю, щоб ми повторили спробу.
Перепрошую?
Треба записати ще раз.
Ще раз!
-Готові? -Так.
Так.
І в 50 років я вирішив залишити велике спортивне кохання свого життя
і шукати нові виклики.
Уперед!
І так я зайнявся запряжною їздою.
Ось так!
Ну ж бо!
Уперед!
Ну ж бо!
Ми стали чудовою ватагою.
Подорожували країною від змагання до змагання.
Це стало моєю другою сім'єю. Що?
Коли?
Так. Дякую.
О дивна милість
Ти спасла
Негідного
Мене!
Був втрачений
Та ти знайшла!
Сліпий
Та бачу вже!
Господь…
Дякую, Пеггі.
З точки зору прогресивної медицини
ми самі накликаємо на себе рак.
Це результат емоційного пригнічення чи запущеної психологічної травми.
А тоді від цього помирає п'ятирічна дитина-янгол,
і ти розумієш, яка це маячня.
Бідний Нортон.
Так.
Чому б тобі не відвідати його?
Підтримка хрещеного батька йому не завадить.
Так.
Звісно.
Що це за погляд?
Ніколи не бачила, щоб в очах крутилося стільки думок.
Вдячність.
Схвалення.
За що?
Ти робиш мене кращою людиною.
А ти — мене.
Хіба не в цьому суть шлюбу?
На добраніч.
СИСТЕМА
Алло.
Привіт. Ти…
Ти приїдеш?
Пробач, ранок ще той. Ми будемо за…
-За хвилину. -Хвилина.
Одна хвилина.
Ще одну хвилину. Вона перепрошує.
Це справді вона?
Так, це «справді вона».
МИ ЛЮБИМО ДІ
Як там принц?
Сюди!
Діано!
-Дякую, що погодилася. -Звісно.
-Ми бачили ваші фотографії з Італії. -Діано!
Ви всі такі щасливі на фото.
-Якби ж ти тільки знав. -Справді?
Гірше й бути не могло. Не знаю, що робити.
Це твоя робота?
-Ні. -Ні.
Підходь ближче.
МИ ЛЮБИМО ТЕБЕ, ДІАНО!
Гаразд.
Ви Джеймс Колтерст, так?
-Так. -Маєте хвилинку?
Який саме?
Високий, в окулярах?
Я знаю його.
Кларк Кент.
-Він сказав, що його звуть Ендрю. -Я так його й кличу.
Ендрю Мортон.
Один з наших доброзичливців.
Він писав про мене приємні речі.
Тепер він хоче написати про тебе цілу книгу.
Як це — одружитися із членом королівської родини.
Про правду, що ховається за казкою.
Я сказав, що ти ніколи не погодишся на таке.
Авжеж, ні.
-Тоді ми домовилися пограти у сквош. -Що?
Він побачив мою ракетку й запропонував зіграти.
-Джеймсе. -Не хвилюйся.
Я сказав, що жодних розмов про тебе не буде.
Сподіваюся.
Зателефоную після зустрічі з ним.
Алло.
Дякую.
Тут хтось є?
Є хтось тут?
О ні.
-І що я накоїв? -Ви прийшли сюди. Сьогодні.
Нортон очікує на вас завтра.
Він щойно поїхав до Лондона, на зустріч у банку.
Спробую зателефонувати йому.
Не варто турбуватися.
Вам щось принести?
-Ви зголодніли? -Боже, ні. Нічого такого.
Ні, я…
Як хотів поцікавитися, як ви справляєтеся.
Дуже мило.
І принести це.
Ромашки.
Для Леонори.
Під час служби ти казала, що вона любила їх.
Дуже мило з вашого боку.
Віднесемо їх до неї?
Нортон вважає, що поховати її так близько — це жахливо.
Я ж хотіла таке місце, щоб бачити її щодня.
І щодня бути поруч із нею.
І це означає, що я ніколи звідси не поїду.
Навіщо тобі це?
Не завжди буває легко.
Знаєш, мені дуже й дуже багато чого подобається в Лілібет.
З-поміж іншого, це зобов'язання на все життя.
А для юнака, який провів таке неспокійне й кочове дитинство,
ясність цієї постійності здавалась настільки обнадійливою.
Це й зараз так.
Але це приносить і свої проблеми.
Бо тут не враховано одну річ,
яку люди роблять у ту мить, коли зобовязуються жити разом.
Що саме?
Різні напрямки росту.
Передай Нортону, що я обовязково звяжуся.
Поговорю з ним як хрещений батько.
А на твій розгляд я можу запропонувати дві речі.
Чому б не заснувати благодійний фонд імені Леонори?
У мене вже була така ідея.
І ти знайдеш для себе хобі.
Те, що не має стосунку до всього цього.
Навіть не хобі.
А порятунок.
-Пристрасть. -Матиму це на увазі.
От і добре.
До речі, про хобі.
Нортон сказав, що ви кинули грати в поло
і захопилися запряжною їздою.
Так, це правда. Я одержимий.
Чому запитуєш?
Ви погляньте.
Старий четверик.
-Нортон хотів продати його. -Не можна!
Він не підлягає ремонту.
Тож це могло б стати вам у пригоді.
Може, тут дещо забагато пилу.
Думаю, пошкодження значно серйозніші.
Гаразд. Тут є кілька тріщин.
Нортону сказали «структурно невідновлюваний».
Та ні, він красень.
І частина родинної спадщини.
Ось що я скажу.
Зробімо так.
Я пришлю когось за ним.
Ми доведемо його до ладу, подивимося і тоді знову поговоримо.
Немає потреби говорити знову.
Це може бути твоїм хобі.
Ні, це не для мене.
Я теж спочатку так думав. А потім спробував і побачив світло.
Вітаю.
-Я візьму. -Дякую.
Дякую.
-Як усе пройшло? -Ой.
Прокляття.
Дуже рівна гра.
Для високого чоловіка він рухається надто добре.
Швидко повертається. Грає вкороченими й багато хвалиться.
Ми зіграли найкращі три партії. Я переміг у третій.
Я питала не про сквош. Мене цікавить, як пройшов обід.
Маленький італійський заклад біля сквош-клубу.
Його власники — чоловік і дружина.
І не те, де ти обідав.
Пробач.
І не те, що ти їв.
Лінґвіне.
Почнемо з того, хто заплатив.
-Він. -Джеймсе. Він журналіст із таблоїду.
Він платив за обід, бо програв.
Якщо тебе хвилює моя необережність, він нічого від мене не отримав. Ні слова.
Тоді як я дізнався від нього багато.
Одкровення номер один.
-Він уже почав писати. -Що?
Він думає, що вже виходить книга про тебе. Імовірно, вона буде брудною.
Її джерела близькі до принца Уельського.
Боже.
Версія Мортона дозволить тобі принаймні контролювати ситуацію.
Постати чуйною.
Він опублікує її після твого схвалення.
Я хочу, щоб у книзі розповіли про те, як мені важко.
Та розвязувати війну я не хочу.
Мортон каже, що зустрічатися з ним не доведеться.
Між вами не буде жодного зв'язку, який можна було б довести.
Усе можна заперечити.
-І як це відбуватиметься? -Аудіозапис.
Ти записуєш свою версію. Кажеш лише те, що хочеш.
Своїми словами.
Тоді Мортон пише книгу на основі цих записів.
Якщо ми не зустрінемося, як він отримає записи?
Через посередника.
Того, кому ви обоє довіряєте.
І для кого це важливо.
І ти це зробиш?
Якщо хочеш.
Ще трохи із цього боку.
Доброго ранку.
Чудово. Ти вчасно приніс гікорі.
Сподіваюся, так добре.
Я наважився накидати кілька ідей.
Привеземо вісь, щоб маневрувати…
Трохи не туди.
-Чудово. -Так.
Готово.
-Просто дивовижно. -Дякую.
-Казали, що це неможливо. -Ми виклалися на повну.
-Так. -Усі старалися.
-Що скажеш? -Це та сама карета?
Оригінальна фарба була темно-чорна.
А я запропонував ці золоті штрихи й гарні похилі підніжки.
Ну ж бо.
Хапайся за це.
Клади ногу сюди.
Іншу ногу — тут.
Як відчуття?
Добре.
Через те, що вона не рухається.
Спробуй.
Ці дві вузди контролюють передових. Це коні, що йдуть попереду.
А ця пара керує корінниками —
кіньми, розташованими найближче до нас.
Не соромся кивнути або сказати «так», щоб я бачив, що ти ще жива.
Так.
Головне — тримати їх разом. Затисни між двома пальцями. Ось так.
Ці дві мотузки керують усіма чотирма кіньми.
Щоб повернути ліворуч, зроби петлю. Ось так.
Повертай ліворуч.
І щоб повернути праворуч…
Дуже добре.
Поїхали!
Ось. Дозволь мені.
Куди ми їдемо?
Тримайся!
Дивовижно, правда?
Так!
Веселіше, ніж здається.
Так!
Принцесу зацікавила пропозиція, вона розгляне її.
Але як її друг…
Я маю переконатися, що це покращить її життя. А не лише твоє.
Розумієш, чому я питаю?
Іноді вона буває наївною, а ти на цьому можеш збагатитися.
Я лише захищаю її.
Як королівський кореспондент я спостерігаю за цим шлюбом деякий час.
Нещодавно був її другий медовий місяць.
Нестерпно бачити, як когось так розчавлюють.
-Ти так вважаєш? -Так.
А та книга, яку зараз пишуть…
За сприяння принца Уельського?
Може, не він сам. Та його друзі — напевно.
Вони хочуть розповісти свою правду про Діану.
Повір, вона буде не дуже приємною.
Я лише хочу зробити їй якнайкраще. Вона мені як сестра.
Даю тобі слово:
ніхто не дізнається, що вона до цього причетна.
Робитимемо крок за кроком.
Спершу — чернетка.
Принцеса завжди може зарубати її, якщо захоче.
Ось список запитань до неї.
Бувай, мамусю.
Бувай.
Джеймс Колтерст.
Дякую.
Готова?
Чомусь я сильно розхвилювалась.
Ендрю хотів, щоб спершу ти пояснила, навіщо ти це робиш.
Тому що я спробувала вже все.
Я сварилася з чоловіком через його коханку.
І від мене відвернулися.
Я звернулася до королеви — наче до глухої стіни.
І нарешті до мене дійшло: якщо не розповім свою версію історії,
люди ніколи не дізнаються, що відбувалося насправді.
Я думала про те, щоб переїхати з хлопчиками за кордон.
Та королівська родина може взяти під опіку будь-якого спадкоємця престолу.
І забрати від мене хлопчиків.
Що й сталося з моєю мамою.
І я не могла пережити цього.
Можеш розповісти про своє дитинство?
Це було дуже нещасне дитинство.
Батьки завжди були зайняті власними проблемами.
А мама завжди плакала.
А мій батько ніколи не казав нам, що відбувається.
Постійно були різні няні.
Я їх ненавиділа.
На запитання, чи закоханий він у вас, принц Чарльз дав знамениту відповідь:
«Що б не означало "закоханий"».
Що ви відчули тоді?
Це мене травмувало.
Мою самооцінку розірвали навпіл.
Але я була надто налякана, щоб спитати, що він мав на увазі.
А потім уже було запізно.
Збоку здавалося, що це казкове весілля.
Як це відчувалося зсередини?
Як у страшному сні.
У вечір перед весіллям
я була зненацька приголомшена
і виплакала всі очі.
Я їла все, що попадалось на очі.
Мене всюди нудило.
І це був великий знак про те, що не все гаразд.
Дорогою до вівтаря мене переповнювала любов до чоловіка.
А тоді я побачила Каміллу
у сірому костюмі й капелюсі.
І я відчула страшенний холод.
Як швидко все почало псуватися?
Я вже здогадувалася про все під час медового місяця.
А вночі мені снилися жахіття про Каміллу.
Поруч із королевою я завжди відчувала себе другорядною.
Чарльз не дивився на мене… Я почувалася, як риба без води…
Я була настільки худою, що кістки стирчали звідусіль.
Я говорила з ним про переслідування фотографів.
А він — про Каміллу…
Я намагалася виступити валлійською…
І не отримала підтримки… Почувалася як ягня на закланні.
Ви відчували, що ваш чоловік віддавався шлюбу,
так само як і ви?
У нього завжди була інша.
Від самого початку.
Я не могла конкурувати.
Я підслуховувала його розмови з нею.
Ніколи не чула, щоб він так говорив зі мною.
Ніжна, турботлива, кохана.
Під час вагітності з Вільямом я кинулася зі сходів у Сендрінгемі.
-Ендрю прослухав записи? -Прослухав.
І підготував додаткові питання.
Що він каже?
Він дещо шокований.
Шукав про «нервову булімію» у медичній енциклопедії.
Маю визнати,
що для мене теж було кілька сюрпризів.
Шкода, що я не знав про це.
Про…
Спроби самогубства?
Мені дуже шкода.
Чому не зателефонувала?
Він хоче поговорити з твоїми друзями.
-Навіщо? -Це допоможе з доказами.
Додаткові джерела будуть нашим прикриттям.
Він ставитиме ті самі питання. І свідчитимуть вони на нашу користь.
Гаразд.
Почнемо із Сью.
-Хто така Сью? -Мій ароматерапевт.
І Фелікса Лайла.
Фелікс Лайл.
Мій астролог.
І ще Уна Шенлі-Тоффоло.
Тільки не кажи, що це твоя цілителька Рейкі.
Фахівець із голкотерапії.
І Стівен Твіґґ. Він працює з моїм тілом.
Як остеопат.
Добре.
У тебе добре виходить.
Чудово.
Ми вже на місці.
Я ознайомився з регламентом діяльності благодійних фондів.
Це трастові документи.
Меморандум.
І статті.
А як щодо наукової стипендії?
На вивчення раку в дітей.
У лікарні до нас усі добре ставилися.
Вони так допомогли Леонорі в її останні дні.
Це чудова ідея.
Можуть виникнути труднощі з реєстрацією, але…
У мене добрі стосунки з деякими вповноваженими особами.
Я поговорю з ними.
Знаєш, дуже давно я втратив улюблену сестру.
Сесіль.
В авіакатастрофі.
Тоді я дізнався, що таке горе.
Справжнє горе.
Як воно рухається тілом.
Як оселяється в ньому.
І стає частиною твоєї шкіри.
Твоїх клітин.
І влаштовує там свій дім.
Назавжди.
Але із цим навчишся жити.
І ти знову будеш щасливою.
Хоч не так, як раніше. Але в цьому й суть.
Щоб шукати нові шляхи.
Так.
-Ой! -Ой!
З вами все гаразд?
-З'явився нізвідки. -Бачиш?
Дякую.
Будь розумною.
Буде щось потрібно — ти маєш мій номер для зв'язку.
Без оператора й інших дурниць.
Я ледь не забула: Нортон просив вам дещо передати.
Схоже, що про принцесу Уельську пишуть книгу.
За її співпраці.
Що це за книга?
Про те, як члени родини погано ставляться до неї.
Як ніхто не розуміє її.
Як усі заздрять її популярності й успіху.
Нортон сказав, що йому кілька разів дзвонили люди,
до яких зверталися або знають тих, до кого зверталися.
Мабуть, це лише плітки.
Нортону краще знати.
Передавай вітання.
Передам.
Думаєш, ці два випадки не пов'язані?
Тебе збивають з мотоцикла, а тоді вриваються до Ендрю.
Білий фургон не вперше заганяє мене в канаву.
А в лондонські будинки вриваються сотні разів на день.
Нічого ж не вкрали.
Я не відповідатиму за це. І більше не говоритиму на цю тему.
Я почула клацання в телефоні. Із цього боку.
Патрику.
Джефсон.
Добридень, Майлзе.
Так. Звісно.
Ми вам зателефонуємо.
Це Майлз Гант-Девіс, секретар герцога Единбурзького.
Він хоче зустрітися з вами якнайшвидше.
…за три кілометри від Кастлдерга в окрузі Тайрон.
Відлякали принаймні двох терористів,
які планували напад у домі військового королівського ірландського полку.
…рано вранці силовики взяли штурмом.
У поліції заявляють про перестрілку…
Так-так.
Давно я не був у Кенсінгтонському палаці.
У колонії прокажених.
Ти його так називаєш?
Для мене це депо для всіх божевільних старих тіток.
Крізь сітчасті штори всі бачать, як хтось приходить чи йде.
Тут взагалі є приватність?
-Жодної. -Який жах.
Адже важливо мати приватний простір.
Так.
Конфіденційність теж.
Саме із цього приводу я сьогодні й прийшов.
Сідайте.
Не буду, якщо ти не проти.
Так, може я і старий міцний горішок.
Та я завжди був небайдужим до тебе.
Може, тому що ти молода. Може, тому що ти гарна жінка.
А може, тому що я часто розділяю твоє розчарування в чоловіку.
Я завжди тебе захищав.
Я люблю тебе. Ось, я це сказав.
Тож, коли я бачу, як ти помиляєшся,
я хочу перехилитися через стіл і нагадати, що я в одній команді з тобою.
Що я хотів сказати?
Ти вже не новенька.
Ти вже не думаєш про нас як про сім'ю.
Це помилка, яку люди роблять спочатку,
Та думаю, ти розумієш, що це — система.
Ми всі в цій системі.
Ти, я, бос.
Кузени, дядьки, тітки.
Прокажені.
Хай там як.
Ми всі застрягли тут.
Ми не можемо висловити свої претензії
і кидати бомби в повітря, як у звичайній сім'ї.
Інакше ми завдамо шкоди чомусь значно більшому
і важливішому.
Системі.
Тож я хочу тобі порадити ось що.
Прояви творчість.
Можеш порушувати скільки завгодно правил. Можеш робити що хочеш.
Можеш робити все, щоб знайти своє щастя.
Але пам'ятай про єдину умову.
Єдине правило.
Ти маєш бути вірною своєму чоловікові та цій сім'ї.
На людях.
Тобто, мовчати?
Так.
Не розхитуй човен.
Гаразд.
Ніколи.
До самої могили.
Не кажи нічого.
Не думаю, що мені є що сказати.
Здається, це наймудріше, що я чув із твоїх уст.
Усе буде добре.
Чудово.
Так.
Я сказав їй, якби вона була трохи розумнішою,
трохи більш стратегічною,
то знайшла б своє щастя в цій системі.
Ніхто б ні про що й не здогадався.
Це твоє рішення?
Чоловіки й дружини мають зберігати секрети одне від одного?
Секрети? Не дуже гарне слово.
Ні.
Ні, я мав на увазі те, що якби люди були більш уважними,
більш зрілими й розважливими,
вони б, як клей, звязували все докупи.
А я вважаю, що в шлюбі треба жити без таємниць і угод.
Так. Адже ти — це ти.
І не лише тому, що чоловік чи дружина відчувають, коли щось не так.
Річ не в тім, що я знаю про тебе. І не в тім, що ти знаєш про мене.
А в тому, що знає Він.
Про всіх нас.
Мабуть, він іноді теж відпочиває.
На добраніч.
На добраніч
Сьогодні мій гість — Ендрю Мортон.
Він спостерігав за королівською родиною і написав книгу неабиякого розголосу.
-Ендрю, добрий вечір. -Вітаю.
Для всіх, хто не в курсі, розкажіть, про що ваша книга?
Моя книга — це інтимний портрет принцеси Діани.
Спроба розповісти, яким було її життя насправді, а особливо її шлюб.
За гламурною зовнішністю
ховається жінка, яка є дуже нещасною.
Ви розповідаєте такі подробиці,
які могли б дізнатися від самої Діани.
Та ви стверджуєте, що вона до цього зовсім не причетна.
Я категорично заявляю, що я не брав інтерв'ю в принцеси.
Але я спілкувався з її друзями, колегами й усіма, хто хотів говорити.
Вони прагнули розповісти, як усе було насправді.
МОЄ ЖИТТЯ — ТОРТУРА
П'ЯТЬ СПРОБ САМОГУБСТВА ДІАНИ
Ідеться про весь світ.
Ця книга б'є всі видавничі рекорди.
У Франції, Голландії, Німеччині, Японії.
І завдяки цьому ви стали багатою людиною.
Ви відчуваєте провину або відповідальність за те,
що королівська родина опинилася в кризі?
Я вважаю, що королівська сім'я сама себе втягнула в кризу.
Вони знали, у що вони втягнули Діану. Знали про її вразливість.
Знали про її важке дитинство.
Знали про її потребу в любові, безпеці й упевненості.
Чи дали вони їй це? Ні.
Вони дали їй цілком протилежне.
Тож їх не здивує
її бажання показати всім, чому вона нещаслива.
Отже, чого очікувати далі?
Це один із циклічних моментів,
коли королівська родина перебуває в справжній кризі.
Де крихке перемиря між Діаною і королівськими особами явно не діє.
Є дві альтернативи перемирю.
Або довгостроковий мирний договір,
якого я не бачу, адже обидві сторони занадто закріпилися.
Або ескалація.
У що?
У повномасштабну війну.
І, схоже, що саме до цього ми зараз ідемо.
Переклад субтитрів: Інеса Федорова