EN NETFLIX-SERIE
Hvordan beskriver man hvorledes det er å være prinsen av Wales?
Det er jo knapt et arbeide. Likevel er det et kall.
Det er rett og slett… en ubehagelig situasjon å være i.
Forhenværende prinser har ødslet bort livet på ugagnlige utsvevelser,
men mitt problem er at jeg ikke utholder gagnløshet. Eller utsvevelser.
Hver dag møter jeg mennesker fra alle samfunnslag.
Ministre, forskere og gründere.
Menn og kvinner på min alder som har reist ut i verden og etterlatt sitt preg på den.
Det er akkurat dét jeg ikke tillates å gjøre.
I enhver annen fagmessig sfære ville jeg vært på høyden av karrieren.
I stedet… Hva er jeg? Jeg er bare en…
…en ubrukelig prydgjenstand, som bare hviler i et venterom og samler støv.
Nå var det på'n igjen. Mitt evinnelige "jammer, hvin og ost".
Det føles bare så godt å si det som det er til nære venner.
Vi forstår.
De er en meningsløst bortkastet ressurs.
Se på Deres merkverdige arbeid med Prince's Trust.
Som endrer ungdommers liv og deler ut tusenvis av tilskudd hvert år.
Tyve tusen, for å være nøyaktig.
Vårt seneste tiltak er finansieringen av aftensentre over hele landet,
der barn fra trangbodde kår og lavinntektshusholdninger
kom komme for å gjøre lekser.
For en vidunderlig idé!
Høres ikke ut som en prydgjenstand som samler støv for meg.
Takk, Nancy.
Dagens dont er ennå ikke over, så kan dere ha meg unnskyldt?
-Ha en god kveld. -Ha en god kveld.
-Én, to, tre og gi meg en. -Kom igjen, dere er så trege. Kom igjen!
-Jeg har fem kort! -Hallo?
Andrew.
-Deres Kongelige Høyhet. -Betyr det at jeg taper likevel?
Mamma?
-Er hun… -Du får henne om et øyeblikk.
Jeg må vente til hun tar telefonen i det andre rommet.
Én, to, tre og gi meg en.
-Er alle samlet der? -Ja, alle er her.
Det er en så fin høytid.
Er det bare dere fire som skal feire jul der, eller…
-Nå er hun her, sir. -Takk.
Jeg spiller. Flytt dere. Har du jukset igjen, Laura?
Hallo.
Skulle ønske du tok telefonen. Vet aldri hva jeg skal si.
Vi er alene nå.
Jeg er på soverommet.
-I sengen? -Jeg sitter oppå den.
For en heldig seng, da.
-Er du fortsatt i Cheshire? -Det er jeg, ja.
Jeg savner deg fryktelig.
Du kommer snart tilbake, elskling. Skal du fortsatt holde tale i Oxford i morgen?
Ja. Det var årsaken til at jeg ringte. Kan du utstå å høre raskt på den?
-Er den veldig lang? Det er fullt hus. -Nei. Kort. Og slagkraftig.
Og litt kontroversiell. Derfor vil jeg ha din mening. Du tøyler meg best av alle.
Greit.
-Hva var emnet igjen? -Engelskundervisning i skolene.
"Det er ganske forbløffende at vi engelskmenn
har skapt et av verdens vakreste språk.
Likevel har det språklige forfallets hastighet blitt en bekymring.
Det er en tragedie for neste generasjon
at stedet der Keats, Shelley og Shakespeares språk ble født
ikke lenger prioriterer å bevare språket og opprettholde undervisningsnormene.
Ser vi på måten engelsk brukes i forretningslivet, i tabloidpressen,
i fjernsynsprogrammer, eller i skolene, universitetene og institusjonene,
ser man hvor utarmet vårt praktfulle morsmål har blitt."
-Hva er adressen? -Sutton Drive.
-Hvilken by er De i? -Chester.
Nødetatene. Fortell nøyaktig hva som skjedde.
Jeg trenger en ambulanse.
En mindre alvorlig ulykke ved Hedley-krysset, mulig fyllekjøring.
-Blør pasienten? -Ja, det tror jeg.
Jo, han blør.
Han driver gjøn med oss. Det rabler for ham.
Sir. Kan du roe deg ned og fortelle meg nøyaktig hva som har skjedd?
"…ser man hvor utarmet vårt praktfulle morsmål har blitt.
Alt skjer 'på slutten av dagen'. Og enhver situasjon er 'vinn-vinn'.
Som prins av Wales blir jeg ikke takket for å si dette,
men forråtningen begynner i de institusjonene hvis plikt er
å bevare vår stolte lingvistiske og kulturelle arv.
Vil vi skape den neste generasjonens store forfattere,
må vi bruke utdanningssystemet
for å beskytte det som med sikkerhet er vår største nasjonale eksportartikkel,
det engelske språket, som i likhet med alle andre språk
er mye mer enn bare en samling av ord.
Det er et middel for å bygge broer
mellom folk av ulik bakgrunn, kultur og generasjon."
-Hva syns du? -Den er strålende.
Du kunne gått lenger.
Språket vårt er som en utrydningstruet art, som trenger beskyttelse.
Skandaløst at vi lar det slaktes ned slik.
Jeg er enig.
Men privatsekretæren min mener jeg går for langt.
-Det er vel best å ikke gi dem alt. -Ja.
Man må vel være stemningen i rommet.
Føle seg frem, hvis du…
Hvis du forstår hva jeg mener.
Du er utrolig flink til å føle deg frem.
Slutt.
Det er for farlig.
Trykker vi saken, kan vi bli holdt ansvarlig
for å ødelegge et kongelig ekteskap.
Men jeg vil ikke at vår venn skal gå over gata og selge det til noen andre.
Betal ham det han ber om. Behold opptaket.
Legg det i safen og håp på bedre vær.
Heisen går ned.
Har du sovnet?
Nei, jeg er her.
-Natta. Elsker deg. -Jeg forguder deg.
-Natta. -Natta.
TRE ÅR SENERE
Er dere begge fast bestemt?
Ingen tvil? Ingen usikkerhet?
Er det virkelig dette dere ønsker?
Ja vel.
Madam Speaker. Jeg ønsker å informere Underhuset
om at Buckingham Palace kommer med følgende kunngjøring:
"Vi meddeler med sorg at prinsen og prinsessen av Wales skal separeres.
Deres Kongelige Høyheter planlegger ikke skilsmisse.
Deres konstitusjonelle roller påvirkes ikke."
"Vi deler den dype sorgen denne kunngjøringen vil forårsake
og ber folket om å be med oss
om at Gud vil gi prinsen og prinsessen trøst og styrke."
"Separasjonen mellom prinsen og prinsessen er en minnelig avtale mellom partene.
Begge to vil fortsatt delta fullt og helt i oppdragelsen av barna…"
"…og vil fortsette sine offentlige oppdrag fullt og helt, men hver for seg."
"Dronningen og hertugen av Edinburgh er triste, men har forståelse for vanskene
som førte frem til beslutningen."
Det var kunngjøringsteksten.
Jeg er sikker på at jeg snakker for hele Underhuset og millioner fra folket
når jeg gir full støtte til prinsen og prinsessen i denne vanskelige tiden.
Hør, hør.
Når et fartøy er ute på stormfullt hav, må man noen gang endre dets kurs.
Og derfor er vi alle samlet her i dag.
Denne ekspedisjonen er det hoffmarskalken som har klekket ut.
-David. Ville du si noen ord? -Takk, sir.
Vi kan alle kan enes om at de siste årene har vært særlig utfordrende for monarkiet.
Brannen ved Windsor Castle, flere kongelige ekteskaps sammenbrudd.
Man spør seg hvorvidt familien er verdt pengene, hvilken relevans…
Det er greit. Du trenger ikke ta alt en gang til.
I samråd med Hennes Majestet Dronningen og HKH Hertugen av Edinburgh
er vi enige om å etablere et uformelt krigsråd.
En arbeidsgruppe for å sikre monarkiets overlevelse i en verden i rask endring.
Siden ideen er å finne en ny retning for veien fremad…
-Fremover. -Sir?
Fremover, David.
…vi kaller den Veien fremover-gruppen.
Jeg bør vel være takknemlig, antar jeg.
Jeg har forkynt endringens evangelium siden…
Jeg vet ikke hvor lenge. Etter 25 år er de endelig enige.
-Og hva fant de på? -Er du klar for dette?
At publikum stundom får bruke den kongelige losje i Albert Hall.
Radikalt, ja.
De vil gjøre kravet om å bukke eller neie til noen av de kongelige valgfritt.
Royal Air Force Central Band får en utvidet rolle
under vaktskiftet ved slottet.
-Det er progressivt fordi… -De har noen kvinner i rekkene.
Lenge leve revolusjonen!
Ja. De ser overhodet ikke på konstitusjonell reform,
eller at monarken både er statsoverhode og overhode for Den anglikanske kirke.
Hvordan går det overens med et moderne demokrati?
Jeg sa at vi burde tenke på noe mye mer…
…radikalt.
Dere snakker om kostnadsbesparelser og reformering av apanasjen.
Hvorfor ikke avskaffe det i sin helhet og la monarkiet finansiere seg selv?
Dere vil inkludere flere kvinner i all pomp og prakt,
men hvorfor ikke gå for noe mer vidtrekkende?
Å fjerne sperren for at den eldste datteren kan arve tronen?
Problemet med forslagene dere presenterer
er at de ikke speiler et moderne Storbritannia og dets bekymringer.
Utdannelse, trusselen mot miljøet, bedre muligheter for svakerestilt ungdom,
temaer jeg har kjempet for i årevis.
Jeg er redd jeg lot meg rive med en del.
Jeg turte endatil å ta opp vår store leder. Foran henne.
Herregud.
Vi har alle sett den uheldige menings- målingen om "dronning Victoria-syndromet"
der vi ser hvordan mange opplever at kongehuset ikke er i takt med tiden.
Du hevder at du vil fornye monarkiet. Det jeg foreslår, er jo nettopp dét.
Et nytt, sosialt monarki
som handler mindre om… mysterier, magi og gudegitte rettigheter
og mer om vår praktiske rolle i dagens samfunn.
Jeg så en annen Charles i dag. Separasjonen fra Diana har frigjort ham.
Gitt ham ny giv.
Hva om det å holdes informert og være i kontakt er det folket ønsker av monarken?
Kontroversielle meninger og politisk agitasjon
er ikke det folket ønsker av sin monark.
Mens vi oppretter komitéer eller arbeidsgrupper
for å finne vår vei fremover,
kan det være verdt å anerkjenne
at løsningen vi leter etter…
kanskje er rett foran nesetippen vår.
Aylard. Ja.
Jepp.
-Vi har sjekket fra vår side. -Akkurat.
Sir.
Opptaket ble gjort av en amatørradioentusiast.
Han kjente igjen stemmene deres og solgte det til The Daily Mirror.
Den gangen valgte avisen å ikke bruke det
på grunn av mulig skadevirkning på det kongelige ekteskapet.
Ettersom De og prinsessen nå er separert, føler avisen seg fri til å trykke saken.
Og jeg tror vi må stålsette oss for
at avskriften av samtalen kan bli trykket i Storbritannia de følgende dagene.
Hvordan kan de komme unna med det?
Det er en privat samtale.
En privat sak mellom to voksne, som ingen har noe med.
Til vanlig er forsettlig avlytting av private samtaler ulovlig, sir,
men amatørradio-operatøren hevder å ha funnet samtalen helt tilfeldig.
-Det kan bli vanskelig å motbevise. -Jeg husker ikke samtalen, engang.
Har vi funnet ut hva som ble sagt?
Vi har ikke fått detaljer ennå, men blir fortalt at det var… fortrolig.
Svært fortrolig.
-Hva mener du? -Det er fantastisk.
Du kunne gått lenger.
Språket vår er som en utrydningstruet art, som trenger beskyttelse.
Skandaløst at vi lar det slaktes ned slik.
Jeg er enig.
Men privatsekretæren min mener jeg går for langt.
-Det er vel best å ikke gi dem alt. -Ja.
Man må vel være stemningen i rommet.
Føle seg frem, hvis du… Hvis du forstår hva jeg mener.
Du er utrolig flink til å føle deg frem.
Slutt.
Herregud, jeg vil føle meg frem hos deg. Over hele deg.
Opp og ned deg. Inn og ut. Spesielt inn og ut.
-Det er akkurat det jeg trenger nå. -Er det det?
Det hadde vekket meg til live. Holder ikke ut en søndagskveld uten deg.
Herregud.
Det er som programmet Start the Week. Jeg kan ikke begynne uken uten deg.
-Jeg fyller opp tanken din. -Ja, det gjør du.
-Sånn at du holder ut. -Da har jeg det bra.
Hva med meg, da?
AVGJØR SELV
Problemet er at jeg trenger deg flere ganger i uken.
Det gjør jeg også. Jeg trenger deg hele uken.
Jeg trenger deg hele tiden.
Jeg vil bare ha deg nå, elskling.
Vil du det? Det vil jeg også.
Helt desperat. Desperat.
Jeg skulle ønske at jeg kunne bodd i buksene dine. Alt hadde vært enklere.
Hva skal du gjøre? Bli til et par truser?
Eller Gud forby, en Tampax. Det er typisk min flaks.
Du er en komplett idiot.
For en fantastisk idé.
Typisk min flaks å bli trukket ned i toalettet og bare fortsette i evigheter,
surre rundt og aldri gå ned.
Elskling, da.
-Frem til den neste kommer. -Kanskje du kan komme tilbake som eske.
-Hva slags eske? -En eske med Tampax.
-Du kan bare fortsette. -Det er sant.
-Har du sovnet? -Nei, jeg er her.
Ringer du meg når du våkner?
Natti-natt, elskling. Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også.
-Jeg vil ikke si adjø. -Ikke jeg heller.
Men du må få deg litt søvn.
Adjø, elskling.
-Adjø. -Adjø.
-Trykk på knappen. -Jeg trykker på knotten.
-Jeg skulle ønske du trykket på min. -Herregud.
Jeg også.
-Bare mer og mer. -Å, elskling…
Natta.
-Natta. Elsker deg. -Jeg forguder deg.
-Natta. -Natta.
Rabalder i Storbritannia etter publisering av det såkalte Camillagate-opptaket.
Telefonsamtalen mellom prins Charles og en nær venn ble tatt opp for tre år siden.
Han reiser seg ikke etter noe så skittent.
Det sår tvil om prinsen av Wales noen gang kan bli konge.
Nok en kongelig skandale som når overskriftene.
Nok et bittert slag for et monarki i krise.
Sally Hinckman for NBC News i London.
Her.
Jeg tok med en nærmest radioaktivt potent og kjemisk medisin mot forkjølelse.
Du spiser vel en eller annen rot eller urt.
Hvitløk, ingefær og hyllebær.
Jeg tok med noe som faktisk fungerer.
Stakkars deg.
Det er det rene attentat.
En fullstendig desimering av mitt gode navn og rykte, og…
alt jeg har jobbet så iherdig for.
Det er vel ingen hemmelighet at du selv har påført deg mange av problemene dine.
Men ingen fortjener dette.
Takk.
Det er skinnhelligheten som går inn på meg.
Som om ingen journalister noen gang har snakket med en elsker og sagt noe pinlig.
Det hele var litt pinlig, var det ikke?
Det var litt vel… gynekologisk etter min smak.
Nu vel.
Så fort jeg hadde tatt hodet ut av hendene og fingrene ut av halsen,
satt jeg overraskende igjen med
en følelse av å bli rørt av at to tenåringer på en viss alder
var så deilig menneskelige og… helt og holdent forelsket.
Akkurat dét fortjener du litt ære for.
-Særlig innen denne familien. -Så snill du er.
Jeg tviler på at vår kjære far vil se det på samme vis.
Nu vel.
Vi to snakkes i morgen. Eller en eller annen gang.
Hadde det ikke vært for skammen, kunne jeg innrømt at jeg beundrer
selve omfanget av bragden din.
Med én eneste handling
har du støtt bort kirken på grunn av din moralske egnethet
og politikerne fordi du har opptrådt usømmelig.
Det er fullt rabalder i Underhuset.
De sier at vi har trykket på selvutslettelsesknappen.
Blant dine mange fullstendig uberettigede militære æresbevisninger
finner vi æresoberst i Det kongelige regiment i Wales.
Kan du påminne oss om hva deres motto er?
På engelsk!
Heller død enn vanære.
-Hva? Høyere! -Heller død enn vanære.
En grunntanke det vil være klokt at du reflekterer over.
Er du her fortsatt?
Det var så smertelig. For åpen scene.
Og så unødvendig også.
Alle i hovedkvarteret er vettskremte, min kjære far inkludert.
De vet ikke hvor endret verden er, og alle klandrer de bare alle andre.
Det er ingen unnskyldning for uprovosert, sadistisk ekshibisjonisme.
Det likner mobbing i skolegården.
Og alle smiskere nikket i kor.
Takknemlige for at ukvemsordene ikke var rettet mot dem, for en gangs skyld.
Jeg har ikke noe annet alternativ enn…
Å verne om deg selv.
Å… ta vare på deg selv.
Ja.
Historikerne vil ikke kunne fastslå et øyeblikk for løsrivelsen,
siden ingenting offisielt har hendt.
Men endringene er i gang. Se dere rundt. Hva ser dere?
Ikke gamle, stive hoffolk, men dagens profesjonelle menn og kvinner.
Veien fremover-gruppen, eller Vi henger etter-gruppen, som jeg kaller dem,
skulle forberede monarkiet for det kommende tusenår,
men det råder visst forvirring om hvilket tusenår vi er i nå.
Vårt veiledende prinsipp, hvis vi ønsker å redde monarkiet,
bør være å gjøre den rake motsetning av det de foreslår.
Både vi og folket kan enes om at monarkiet har stivnet i gamle former, på farlig vis.
Det er avgjørende at folket får en grunn til å tro på og glede seg over fremtiden.
Spør man seg om hva monarkiets fremtid er, er svaret… Dem, sir.
Men problemet er at ingen kjenner Dem. Hvem De virkelig er, hva de tenker, føler…
Jeg må si meg enig.
Men hva skal vi gjøre med det?
En av tankene våre var
at et modent og progressivt spesialprogram om Dem kunne være en løsning.
Der prinsen av Wales endelig får anledning til å tale fritt.
Sammen med et åpenhjertig og omfattende intervju
gir vi kameraene en tilgang uten side- stykke til en fremtidig konge i arbeid.
En fortrolig og autoritativ profil
av en opplyst, ettertenksom og fremsynt mann
som har vært prins av Wales i et kvart århundre,
der han kan fremme sin visjon for et moderne monarki og Storbritannia.
Hvem skulle gjennomføre intervjuet?
Det fins en rekke kandidater, men vi er mest begeistret for Jonathan Dimbleby.
Han er seriøs, likefrem og en uavhengig tenker.
Durham er ideelt hvis vi drar fra South Shields til…
Folk vet at det ikke er overdreven ros eller glansbilderojalisme med Dimbleby.
Det er et element av risiko i det.
Han er tvunget til å spørre om ekteskapet på et tidspunkt.
Men etter vårt syn er vederlaget større enn risikoen.
Ta den tiden du trenger. Tenk behersket, veloverveid…
-Er vi klare? -Vi er klare.
-Bra. -Nå gjelder det.
Takk.
Hei, Jonathan. Hvordan går det?
-Sir. -Hvor vil du ha meg?
Her, er De snill.
-Vær så god. -Stille, takk.
-Ja vel. -Fem, fire, tre…
Deres Kongelige Høyhet. Det er rimelig å si at kongefamilien
de siste årene har vært hjemsøkt av motgang av en viss størrelse.
Med all denne motgangen Deres familie og De personlig har opplevd,
tror De fortsatt at monarkiet kan overleve?
Mer enn som så. Jeg håper at det kan blomstre.
Men dersom det skal det, må det anpasse seg.
Det er ingen hemmelighet at jeg er åpen for tanken om reformering.
Jeg mener at det er nå eller aldri for monarkiet, og vi må være radikale.
Men det er selvsagt begrenset hva jeg som prins av Wales kan gjøre.
Som konge vil De også være overhode for en vel ansett kirke.
Tidligere har De vist interesse for andre trosretninger.
Hvordan passer det med en fremtidig rolle
som overhode for Den anglikanske kirke, som troens forsvarer?
Jeg liker heller å se på meg selv som forsvarer av ikke bare én tro,
Den anglikanske kirke, men som forsvarer av tro generelt.
Hvorfor skal Den anglikanske kirke ha monopol på kongehuset?
Hva med jøder, katolikker, sikher, muslimer og hinduer?
Er ikke de også kongehusets statsborgere?
Det er ett spørsmål hevet over alle andre der offentligheten klør etter et svar,
og det angår Deres ekteskap med prinsessen av Wales.
En av de mest alvorlige anklagene som angår ekteskapet Deres
er at De var utro gjentatte ganger
og at Deres nære forhold til Camilla Parker Bowles
var en avgjørende faktor for at det kollapset.
Hvordan vil De svare på det?
Mrs. Parker Bowles er en avholdt venn av meg,
en fantastisk venn, som jeg er temmelig heldig å ha.
Og selv i et ekteskap må man fortsatt pleie vennskap utenfor ekteskapet.
Og Mrs. Parker Bowles er bare én av en rekke venner
som har stått meg nært gjennom årene.
Da De giftet Dem med Deres kone, forpliktet De Dem i Guds åsyn
om å holde ekteskapsløftene.
Prøvde De i det minste å være trofast i begynnelsen?
Selvsagt.
-Var De det? -Ja.
Frem til…
Frem til det ble åpenbart at…
…ekteskapet ikke kunne reddes.
Etter at vi begge hadde gjort vårt beste.
På et tidspunkt der jeg…
…prøvde å gjøre min plikt.
Men det var… ingenting som kunne gjøres.
Så, ja…
Da blusset gamle vennskap opp på ny.
De har vært særdeles likefrem i svarene Deres. Særdeles ærlig.
Håper De nå at dette problemet forsvinner?
Det hadde jeg unektelig foretrukket.
Vanskelighetene skriver seg nok fra
at vi i monarkiet opphøyer oss selv som idealer, av en sort.
Som ektemenn, hustruer eller… som foreldre.
Og ofte ligger sannheten ganske langt unna akkurat dét.
Spørsmålet folk må stille seg, er hva de ønsker av sine ledere.
Ønsker de noen som gjør feil, men lærer av feilene og vokser,
som… anerkjenner behovet for endring, som har en visjon?
Eller noen som er tilfreds med å fortsette å begå de samme feilene
og beholde alt slik de er?
Det er de tydelige alternativene folk står overfor, mener jeg.
Ønsket om utvikling gjør seg gjeldende i mange deler av prinsen av Wales' arbeid…
Prins Charles lettet sitt hjerte for nasjonen i går kveld i en TV-dokumentar
som skulle vise hans arbeid som prins av Wales,
og han så ikke ut til å angre idet han hilste på tilhørere
under sin første offentlige opptreden etter at programmet gikk på luften.
Rådgiverne hans gjorde det kjent
at responsen på hans kontroversielle fremstilling i fjernsynet gledet dem.
Talspersoner for Slottet sier at de oversvømmes av støtteerklæringer.
Programmet inneholdt flere fortrolige avsløringer,
også om prinsens nære vennskap med Mrs. Camilla Parker Bowles.
Innrømmelsen splittet seerne,
de som mente det var et forfriskende forsøk på å rense luften,
og de som følte at prinsen hadde gjort en feilvurdering.
Kensington Palace kommenterte ikke saken,
men prinsessen av Wales stjal ektemannens oppmerksomhet
da hun deltok på Serpentine Gallerys årlige sommerfest i kveld,
det ble et utfordrende skue,
nemlig det mange alt kaller "hevnkjolen" hennes.
Prinsen og prinsessen konsentrerer seg om sine offisielle roller,
men det levnes liten tvil om at Wales-parets krig
har gått inn i en ny, mer ustabil fase.
Camilla!
Avisene kalte deg "en grå mus". Hva har du å si til det, Camilla?
Trekk unna!
Reaksjonene på intervjuet er delt
mellom dem som mener at prinsen viser seg uegnet til å bli konge
og burde hatt verdighet nok til å tie,
og dem som har blitt…
…positivt overrasket av det de så og hørte.
Interessant nok var det hans ønske om være troens forsvarer generelt,
for… jøder, muslimer, katolikker, sikher og hinduer,
heller enn dagens troens forsvarer som ga ham mest gunst.
Budskapet hans har uten tvil nådd ut til store kretser av mennesker
som monarkiet tradisjonelt sett ikke når ut til.
Det er ikke monarkens rolle å jakte på valgkretser, som en politiker,
for kongehuset er i seg selv et samlende symbol.
Det knytter sammen fire nasjoner til et kongedømme
og det verdensomspennende, flerkulturelle Samveldet.
Symbolsk talt.
Charles er frustrert
fordi han anser mange av kongehusets funksjoner som livløse.
Han foretrekker å være belivet.
Men i det ligger det en fare.
Man kan simpelthen ødelegge mer enn det man skaper.
Deres Kongelige Høyhet.
-Skal du ikke spise? -Nei, jeg har ingen appetitt.
-Det overrasker meg at du har det. -Hvorfor det? Det er nydelig.
Hva er alt dette snakket om en bok?
Tanken er en bok som tar opp tråden fra intervjuet.
-Som utbroderer noen av punktene. -Hvorfor?
Fordi mange av de viktige tingene jeg ville si om utdanning, miljø og arkitektur
druknet i all ståheien om utroskapen.
Dessuten er folk interessert.
Kanskje ikke så interessert som du tror.
Kanskje mer interessert enn du tror.
Hvis man kan bedømme ut fra postsekken min.
I det 18. århundre var det normalt at prinsen av Wales
etablerte seg i Leicester House for å fremkalle nye ideer.
Et skyggemonarki, i bunn og grunn. Et rivaliserende hoff.
Men dette er ikke det 18. århundre.
Å opprette rivaliserende hoff er ikke noe vi gjør i denne familien.
Vi slutter opp om monarken, vi kritiserer henne ikke.
Vi streber alle etter det samme, Anne.
Er du sikker på at du ikke vil ha litt asparges? Den er nyplukket fra haven.
Nu vel.
Takk for besøket.
Jeg har tvilt på Charles i årevis.
På om han var sterk nok.
Hardfør nok.
Men se hva han har klart seg gjennom nå.
Først opptaket av telefonsamtalen og påfølgende ydmykelse.
Så intervjuet og påfølgende kritikk.
Det har ikke brutt ham ned. Snarere tvert imot.
Han er kanskje like forrykt som alle tror, men ikke så svak som alle tror.
Den Charles jeg møtte i dag, var sterk. Selvsikker.
Moden.
Ikke bare har han det som kreves i jobben, på noen vis har han alt tatt fatt på den.
Hva mener du?
Gjennom det siste året, og kanskje lenger,
har Charles sakte, men sikkert satt sammen sitt eget hoff ved St. James's.
Sitt eget Camelot.
Med egne rådgivere og en egen… moderne, progressiv agenda.
Han vet at han en dag blir kong Charles III.
Hvis vi vil vite hvordan det vil se ut og oppleves…
så begynner han å vise oss det nå.
Formålet med Prince's Trust er å utruste unge mennesker som dere
med ferdigheter og selvsikkerhet til å oppfylle deres drømmer og ambisjoner.
Hyggelig å møte Dem.
Kanskje tror dere at en med min alder og bakgrunn ikke forstår
unge mennesker i deres miljøer,
hvordan samfunnet noen ganger dømmer dere på urimelig vis.
Det har seg faktisk slik at jeg forstår litt
om hvordan det er å bli kritisert og dømt.
Og jeg vet også at en slik bedømmelse for det meste ikke stemmer.
At folket der ute ikke aner hvem jeg egentlig er.
Hva med deg?
Jeg er sikker på at det bor noe i hver og en av dere.
En storhet som ikke har blitt anerkjent. Et talent som fortjener å anerkjennes.
Det er dét Prince's Trust dreier seg om.
Å gi dere selvsikkerheten til å tro på deres egne idéer
og pengene til å virkeliggjøre dem.
Jeg vil nå ut til dem som har blitt oversett. Avvist.
For å sikre at dere får en mulighet.
For det er bare når vi tar sjansen på å strekke oss for langt
at vi finner ut hvor langt det er mulig å strekke seg.
Takk.
Tusen takk skal dere ha.
PRINSEN GRUNNLA THE PRINCE'S TRUST I 1976
FOR Å BEDRE VANSKELIGSTILT UNGDOMS KÅR
SIDEN HAR THE PRINCE'S TRUST HJULPET EN MILLION UNGE MED Å NÅ SITT POTENSIAL
OG GITT NESTEN 1,4 MILLIARDER PUND I VERDI TILBAKE TIL SAMFUNNET
Tekst: Fredrik Island Gustavsen