SERIÁL NETFLIX
PRVNÍ LORD STRÁŽCE POKLADU
LONDÝN, 1917
- Buckinghamský palác. - Jistě, pane.
DŮVĚRNÉ – JEHO VELIČENSTVO KRÁL
Minulou zimu jsme spolu postříleli přes 12 000 bažantů.
Nejsou v tom ale individuální úlovky.
Tak jsem řekl Leicesterovi, ať vyvěsí v kuřárně seznam zbraní
a skóre každého z nás, aby to bylo zajímavější.
- Báječný nápad. - Podívej na tu cejlonskou známku.
Víš, kolik jich tatínek postřílel minulý víkend?
Má být karmínově růžová, a je téměř fialová.
Sto šest párů.
Válka je hrozná věc,
ale ty zpožděné dodávky inkoustu kouzlí neuvěřitelné odstíny.
Horký čaj!
Pojďte si dát horký čaj!
Výborný horký čaj!
Pane.
Byl jsem požádán o doručení dopisu z Downing Street.
Děkuji.
To se podívejme.
Válečný přetisk, na kterém chybí písmeno „S“.
Další unikát do sbírky.
Kontroluj i zadní stranu. Občas se do nich zespodu propije inkoust.
Co se děje?
Vaše Veličenstvo, Vaše Veličenstvo, Vaše Výsosti, dopis od prvního ministra.
Nemůže to počkat?
Jde o Jejich císařská Veličenstva.
O ruského cara a carevnu.
Vláda chce pro Romanovce vyslat loď,
která by je převezla do Anglie do bezpečí.
Premiér se ale zdráhá konat bez vašeho souhlasu.
Kvůli veřejnému mínění a podobně.
Kvůli válce.
Vaše Veličenstvo,
imperiální válečný kabinet rozhodl, že v zájmu osobní bezpečnosti cara…
Mám vzkázat, že souhlasíte?
S jejich záchranou?
Ukaž to matce.
Ta má vždycky lepší úsudek než já.
IPAŤJEVŮV DŮM, JEKATĚRINBURG, RUSKO
Ano?
Musíte se okamžitě obléci.
Budete převezeni na bezpečnější místo.
Opakuji. Budete převezeni na bezpečnější místo.
Bratranec Jiří.
Říkal jsem ti, že nás nenechá na holičkách.
Myslíš, že nás zachrání?
Posílá pro nás loď?
Alexeji, zlatíčko, vstávej.
Holčičky, odjíždíme. Vstávejte.
Bratranec Jiří nás zachránil.
Zachránil nás. Odjíždíme.
TYP ZBRANĚ – BAŽANTI – KOROPTVE – CELKEM
Ještě rychlou fotku, než odjedete.
Na důkaz, že jste živí a zdraví.
Postavte se ke zdi.
Nejsou tu židle. Nemůžeme si sednout?
Přineste dvě židle. Rychle.
Chlapečku můj.
Dámy, nestůjte tak blízko u sebe.
Ani vy na druhé straně.
To je ono.
Jsme připraveni.
Fotograf tu bude každou chvíli, pane.
Můžeme?
Já ano.
Na tohle jsem se těšil.
Jelikož vaši evropští příbuzní pokračují v útocích na sovětskou Rus,
odsuzuje vás Uralský výbor k trestu smrti.
Cože?
Toto je za všechny dělníky.
Ať žije revoluce!
A mám tě.
Pospěš si, člověče.
Pojďte.
Gratuluji, pánové. Velmi zdařilý den.
Můžeme?
Kdo umí, ten umí. Na dnešní den.
Na dnešní den.
CELKEM ULOVENO: 2 334 KUSŮ
IPAŤJEVŮV DŮM
Dnes v noci zažívá Moskva dramatické okamžiky.
Ulice jsou plné zkázy, plamenů, a dokonce i krve.
Ruský mír a demokracie jsou v ohrožení.
Stoupenci tvrdé linie zosnovali puč a chtějí obnovit komunistický režim.
Ulice však zaplavily tisíce lidí,
kteří proti této samozvané vládě protestují.
Z vývoje situace se zdá, že se převrat nezdaří.
Davy totiž podporují Borise Jelcina,
prvního demokraticky zvoleného prezidenta a vůdce lidového odboje.
Ve svém plamenném projevu oznámil pučistům,
že se žádný návrat ke studené válce nekoná
a že demokracie zvítězí.
Musel to být vzrušující výlet.
To byl.
První západní státník v Moskvě od pokusu o převrat.
Zajímá mě, jaký jste měl z pana Jelcina dojem.
Když převrat začal,
mohl snadno vyměknout a přistoupit na požadavky hlavních aktérů.
On se ale nenechal zviklat a lidé ho za to milují.
Na druhou stranu
jsem ho snad za celý svůj pobyt neviděl střízlivého.
Vždyť jste s ním strávil několik dní.
Přesně tak.
Nemohl být přece celou dobu opilý.
Nejspíš byl.
A já nejspíš…
také.
Když si odmyslíte všechno to klení a bouchání do stolu,
tak je to vlastně sympatický člověk.
Také se ukázalo…
Pan Jelcin je prý velký milovník Anglie.
Vážně?
Chce se se mnou za každou cenu setkat.
Čeká na oficiální pozvání do paláce.
To je hezké.
- Víc k tomu neřekneš? - Promiň, nestíhám.
Co zase nestíháš?
Letím do Mnichova, pak do Hamburku na udílení cen vévody z Edinburghu,
do Brazílie na akci Světového fondu na ochranu přírody,
potom na Aljašku, do Kanady…
a zpět do Londýna.
Dokonce jsme do programu vměstnali i pár závodů spřežení.
Tady je.
Unavíš se vůbec někdy?
Jen když nic nedělám.
V tom se lišíme.
Ano.
Lišíme se víc a víc.
No nic.
Já jedu.
- Na viděnou za tři týdny. - Ano.
Vévoda z Edinburghu mě pozval,
abych se jela podívat, jak závodí v Cannon Ground.
Není to obtížná trať,
pokud vám ovšem při průjezdu jezírkem nepraskne spojka,
což se stalo i Jeho královské Výsosti,
která se při tom ještě navíc odmítla pustit otěží.
Opsal jsem ve vzduchu velmi elegantní oblouk
a zajel hlavou do trávy.
A přesto mě úspěšně přemluvil, ať začnu ve volném čase jezdit také.
Ani jednou jsem nezalitovala.
Ceny vévody z Edinburghu byly prohlášeny
za nejprestižnější světové ocenění pro mládež.
Do Německa zavítal i princ Philip, jejich patron a zakladatel.
Odtud pokračoval na bleskovou návštěvu Sao Paula, Aljašky a Nového Skotska.
Vévoda má jako vždy velmi nabitý program
a ani po osmdesátce nejeví nejmenší známky únavy.
Královna se zase brzy setká s ruským prezidentem Borisem Jelcinem
při jeho první oficiální návštěvě Británie.
Jeho cesta předznamenává novou éru prohlubování vzájemné spolupráce.
Bude podepsána první britsko-ruská smlouva o přátelství od roku 1766.
Koneckonců to byl sám Lenin, kdo opakovaně říkal,
že jsou desetiletí, kdy se nic nestane,
a jsou týdny, kdy se odehrají celá desetiletí.
Pan premiér si pana Jelcina oblíbil a chce pro něj uspořádat oběd v paláci.
Ano. Slyšel jsem.
Dohledal jsem o panu Jelcinovi nějaké informace.
Zjistil jsem, že byl v mládí oblastním funkcionářem na Uralu.
Prvním tajemníkem krajského výboru komunistické strany ve Sverdlovsku.
Sverdlovsk je město, kterému se dříve říkalo Jekatěrinburg.
Ano.
V tom městě se kdysi nacházel i Ipaťjevův dům.
Pokračujte.
Vítejte v Buckinghamském paláci, Vaše Excelence.
Můžete mě následovat?
Vaše Veličenstvo.
Chcete říct o Rusech jedno tajemství?
Prosím.
Hluboko uvnitř jsme stále monarchisté.
Ani v dobách největších stalinských čistek jsme vyprávění příběhů…
nezačínali slovy „za dávných časů“,
ale „za dobrých carských časů“.
Na dobré carské časy!
Vaše Veličenstvo.
Mám na vás prosbu.
Přijeďte do Moskvy na státní návštěvu.
Přijeďte s námi oslavit pád komunismu a nástup demokracie.
Takovým pozváním jsem polichocena.
Myslím ale, že byste měl nejdřív zvážit jednu věc.
Jakou?
Ipaťjevův dům.
V němž byli car Mikuláš a jeho rodina,
milovaní příbuzní mého dědečka, krále Jiřího V.,
zavražděni bolševiky.
Byl jste to vy, kdo tenkrát nařídil, aby byl dům zbořen.
Tímto činem jste velmi zneuctil naši rodinnou památku.
Ano, ta demolice byla hanebným projevem
komunistického barbarství.
Ale to bylo v 70. letech a já byl jen místní funkcionář.
Ten rozkaz přišel z nejvyšších míst, od Andropova a Brežněva.
Romanovci by měli být důstojně pohřbeni.
Souhlasím s vámi, Vaše Veličenstvo.
Slibuji vám, že udělám vše pro to, aby jim byla jejich důstojnost navrácena.
Výborně.
Pak tedy můžeme probrat tu návštěvu.
Pan prezident víc doleva, prosím.
To je ono. A tři, dva, jedna.
Jak si dovoluje mě poučovat?
Pán v horní řadě uprostřed trochu víc doleva. Díky.
My dobře víme, jak to bylo. Osud Romanovců byl zpečetěn tady.
Ne v Kremlu.
Měla by si dávat pozor na pusu.
Aby nakonec taky neskončila s bajonetem v zadnici.
Co to říkal?
Že je moc rád, že mohl přijet.
To je milé.
A vůbec. Tohle že je palác?
To i veřejné hajzlíky v Petrohradu jsou větší než tahle barabizna.
Děkuji vám.
Vaše Výsosti.
- Královna? - Hovoří s premiérem.
- Řekněte jí, že jsem zpátky. - Pane.
Jakmile se prezident vrátil do Moskvy,
nařídil prohledat lesy v okolí Ipaťjevova domu.
Vyslal na místo ty nejlepší forenzní specialisty.
Ti také brzy našli kosti.
Potvrdilo se, že se masakr odehrál přesně tak,
jak uvádějí historické prameny.
Pažbami proražené lebky, kulky ve spáncích.
Po tom masakru je bolševici…
polili kyselinou, šaty spálili a těla naházeli do hromadného hrobu.
Podle znalců je téměř jisté,
že jde o ostatky Romanovců.
Kvůli té kyselině se ale proces identifikace dostal do slepé uličky.
Ruští patologové dávají všechny nalezené kousky dohromady,
třídí je podle pohlaví, srovnávají je se stomatologickými záznamy.
Víc toho ale udělat nemohou.
A proto se obracejí na nás.
Konkrétně na Jeho královskou Výsost vévodu z Edinburghu.
Takže nejlepší způsob, jak zjistit, komu ty ostatky patří, je analýza DNA.
A nejlepší místo a vlastně i jediné místo na světě
na sekvenování kostní DNA je tady u nás.
V Anglii.
V Aldermastonu.
A jelikož jsou ty kosti velmi staré,
mohou využít jen takovou DNA, která se dědí po mateřské linii.
Mitochondriální.
- Ty tomu rozumíš? - Ano.
Jak to?
Čtu.
Každopádně, pokud byla maminka tvé matky,
hesenská princezna Viktorie,
starší sestrou carevny Alexandry, pak musela být ona…
Mojí pratetou.
A právě proto můžeš být velmi užitečný.
No konečně. Čím?
Tím, že jim pomůžeš zjistit, jestli ta těla opravdu patřila Romanovcům.
Poskytneš jim potřebný vzorek.
Můžeš být konkrétnější?
Vzorek vlasů? Krve? Slin?
Ty ses neptala?
Ne.
Proč ne? Tebe to nezajímá?
Ani trošičku?
Aby získali moji DNA, odebrali mi vzorek krve,
který uložili do vakuového sáčku.
Z něj izolovali DNA?
Ano, pomocí nejroztodivnějších přístrojů.
Podívej, tady jsem si je nakreslil.
Izolovali ho v této odstředivce.
Aha.
Z toho vzorku bylo ve výsledku jen malinké množství DNA,
které vystavili působení elektrického pole.
Je úžasné, co dokážou.
Před 500 lety by se jim říkalo alchymisté.
Je to alchymie.
Z pár kapek krve dokázali vytvořit tento obrázek.
Unikátní kombinaci souběžných pruhů neboli „drah“.
Ty pak porovnali s těmi, které získali z nalezených kostí a…
Čáry máry fuk.
Byla tam shoda?
Ano. Z 98,5 procent.
Případ se tím uzavírá a Romanovci mohou být důstojně pohřbeni.
Jen díky vám.
Ne, díky vědě.
Ne, díky vám.
Díky vám to rozklíčovali. Vyřešila to vaše DNA.
Já jen odevzdal vzorek. Zbytek udělala věda.
Díky tomu zjistíme, co se ve vaší rodině skutečně stalo.
Vám to nepřijde zajímavé?
Vidět něčí podstatu a historii?
Zredukovanou do banálních, anonymních pruhů?
Nezlobte se, ale na tom není nic banálního.
Vždyť je to prazáklad. Zakódovaný v novém, úžasném jazyce.
Páni!
Nigele, nemohli byste se ztišit?
Promiňte, pane. Jsem trochu nahluchlý.
To zjištění, že navzdory všem našim životním rozhodnutím
zůstáváme v jádru stejní, je tak…
Deterministické?
Hluboké.
Víme, že existují genetické predispozice k nemocem.
Ale co naše chování?
Naše rozhodování?
Máme vůbec na výběr?
Je to všechno jenom náhoda?
To, že jsme tady. V tuto chvíli. To, že si o tom povídáme.
Nebo je to nějak předurčené?
Kde bydlíš?
Naprosto ho to pohltilo.
Nejen ta věda, ale i kontakt s vlastní minulostí.
ANASTÁZIE
Každou chvíli se v tom prohrabuje, něco si zapisuje,
snaží se pochopit, kým nebo čím je.
Vždycky byl tak trochu ze dvou světů.
Ten nález ostatků Romanovců
v něm znovu probudil jeho fascinaci vším ruským.
Ale proč?
Vždyť ta jeho příbuzná, ta carevna,
byla Alexandra Hesenská a byla původem Němka, ne Ruska.
Byla to Němka jako poleno.
To mu radši ani neříkej.
Od té doby, co víme, že jedeme do Ruska,
louská jednu knížku za druhou.
Vážně?
Ano. Hledá své pravoslavné kořeny.
Chraň nás pánbůh.
Já jsem za to ráda. Konečně nás zase něco spojuje.
Poslední dobou jsem měla pocit, že se vzdalujeme.
Ta cesta bude naším společným dobrodružstvím.
Oba se na ni těšíme.
Máme teď tak málo společných zájmů.
Co viděl čistič oken v Kremlu?
Nic. Měli tam železnou oponu.
Vtipné.
RUSKÁ PRAVOSLAVNÁ CÍRKEV
Moc ráda vás vidím.
Pane prezidente,
stojím zde
jako první britský panovník, který kdy navštívil Moskvu.
Vy jste zase první demokraticky zvolený prezident
v dějinách Ruska.
Mezi našimi zeměmi, zčásti i díky rodinným vazbám,
existovalo vždy velmi silné pouto.
V pozdějších letech
se však toto úzké spojenectví postupně rozpadlo.
Vřelé příbuzenské vztahy ochladly,
nastala dlouhá zima.
Byly doby,
kdy se zdálo, že žijeme v naprosto odlišných světech.
Snad po této historické návštěvě
ledy nejen roztají,
ale zrodí se zcela nový základ
pro vzájemnou spolupráci,
porozumění
a respekt.
Nová éra partnerství,
v němž budou obě země
společně vzkvétat.
Krásně řečeno, Vaše Veličenstvo.
Je mi líto, madam, ale pohřeb se na poslední chvíli ruší.
Ale ne.
Zdá se, že se nepodařilo identifikovat dvě těla.
Díky.
Jsem velmi zklamaná.
Trmácíme se takovou dálku, abychom pohřbili naše příbuzné,
a nakonec se pohřeb nekoná.
Jak to?
Jedno nebo dvě těla se nepodařilo identifikovat.
Pravoslavná církev chce mít stoprocentní jistotu,
aby místo cara nepohřbili třeba kuchaře.
Do toho ještě hádky ruské vlády s dalšími příbuznými Romanovců
a spory Moskvy, Petrohradu a Jekatěrinburgu o to,
kdy a kde by se měl pohřeb konat.
Dej tomu čas.
Ruský medvěd dělá první krůčky po letech útrap a nesvobody.
Má právo klopýtnout.
Nemrzí mě jen ten pohřeb.
Jsem zklamaná i kvůli nám.
Doufala jsem, že tu spolu strávíme víc času, ale ty pořád někde lítáš.
Mám práci.
Jistě.
Mimo jiné pátrám i po tom,
jaké ohavné křivdy napáchalo tvoje příbuzenstvo na tom mém.
Přestaň je rozdělovat na moje a tvoje.
Začínám si uvědomovat,
kolik jsem naším sňatkem získal a kolik jsem ztratil.
Například?
Vlastní kariéru. Autonomii.
Vyznání. Jak asi dobře víš, narodil jsem se…
To neví ani nejlepší genealogové, jako co ses narodil.
Narodil jsem se jako pravoslavný.
I v tom se my dva lišíme.
V čem ještě se lišíme?
Po 47 letech manželství bych se spíš ptal, v čem jsme si ještě podobní.
Máme odlišné zájmy. Odlišné touhy.
Odlišné vyznání.
Já jsem aktivnější.
- Neposednější. - Zvídavější.
Tvoje touha po klidu, stabilitě, tichu,
to, že nepochybuješ, neptáš se…
- Neprovokuju. - Neprověřuješ.
Občas se kvůli tomu cítím…
Jak?
Osaměle.
Kéž by se celá ta věc s DNA nikdy nestala.
Já ale ztratil iluze dávno před tím.
Aha.
Tak povídej.
Jak se s tou svou ztrátou iluzí a osaměním vypořádáváš?
- Teď není vhodný okamžik. - Naopak. Teď je ideální okamžik.
Musel jsem hledat souznění jinde.
Souznění?
Ano.
Souznění.
Intelektuální souznění.
Duchovní souznění.
Bože můj.
Vidíš, že není vhodný okamžik.
Kdo je to?
V podstatě je to celá naše skupina.
Naše parta.
Komunita přátel,
co je baví jezdit s kočáry, soutěžit a pořádat sedánky.
Aha.
A z nich se asi nejvíc přátelím s Penny.
Romseyovou?
Se ženou tvého kmotřence.
Přátelím, Lilibet.
Je o polovinu mladší.
Proč ne raději sekretářka?
Kočka z písárny v minisukni a s půvabnýma očima.
Tohle nemám na mysli. To bych byl osamělý ještě víc.
Penny má rodinu. Je to vdaná žena.
A taky si své manželské a rodinné povinnosti plní.
Nikdy by tě neohrozila.
Já se ale cítím být ohrožená.
Cítím se být ohrožená.
Já.
Tvoje spřízněná duše.
Co kdybych tě požádala,
abys to přátelství ukončil?
To by byla chyba.
Nemůžeš po mně chtít, abych to ukončoval, když jsem nic neprovedl.
Uznávám ale, že novináři a jim podobní idioti,
kteří mě ve společnosti takto krásné mladé ženy uvidí,
z toho mohou vyvozovat mylné závěry.
Proto tě chci o něco požádat.
O co?
Chci, aby ses s Penny spřátelila.
Chci, aby tě s ní vídali.
Chceš po mně, abych legitimizovala tvoji…
Mé přátelství.
Moji kamarádku. Ano.
Třeba se i něco přiučíš.
Co se, prosím tě, přiučím?
Jak Romanovci doopravdy zemřeli.
To už víme.
Zabili je bolševici.
Ano.
Bolševici zmáčkli spoušť a ubodali je.
Ale kdo všechno má na rukou jejich krev?
- Vítejte. - Zdravím.
- Vítejte na hradě Windsor. - Díky.
- Královna je ve stájích. - Dobře.
- Můžeme? - Ano.
Sanction se v poslední době chová nějak plaše, madam.
- Aha. - Asi ho něco trápí.
Chuť k jídlu mu očividně nechybí.
Ne, to ne.
- Pokračujte. Vedete si dobře. - Dobrá.
Je tady paní Romseyová, madam.
Díky.
- Vy jste Emily, viďte? - Ano, madam.
- Jak si tu zvykáte? - Dobře. Díky, madam.
- Dávají vám zabrat? - To rozhodně.
Mockrát vám děkuju. Přijdu zase zítra.
Nashle zítra, madam.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- To je ale vydatná snídaně. - Je to jedlík.
Vaše Veličenstvo.
Projdeme se?
- Vévoda z Edinburghu… - Madam?
…mi říkal, že máte nějakou teorii o tom, kdo vyvraždil ruskou carskou rodinu.
Není to moje teorie, madam. Jsem jenom zvídavá.
Tato vlastnost je prý teď v kurzu.
Zvídavost.
Někteří historici se domnívají, že vaši prarodiče,
král Jiří V. a královna Marie,
měli příležitost Romanovce zachránit, ale nakonec to neudělali.
To si snad ani neumím představit.
Král Jiří a car Mikuláš byli první bratranci.
Byli si i podobní.
Můj dědeček by svého milovaného bratrance nikdy takto nezradil.
Zřejmě v tom byla ještě nějaká jiná motivace.
Tvrdí to jeden nebo dva zdroje, které jsem četla.
Kolik jste jich četla?
Asi šest.
Nebesa.
Tedy těch anglických. Pak ještě nějaké ruské.
Tak tohle na něj udělalo dojem.
A vím ještě o jednom,
který je uschován přímo tady ve windsorských archivech.
Aha.
- Ahoj, Ruth. - Dobré ráno.
- Vaše Veličenstvo.
Takže.
Deník mladého Eduarda VIII.,
ve kterém popisuje, jak jim jednoho rána roku 1917
přišel během snídaně dopis od premiéra Lloyda George.
Premiér souhlasil s vysláním lodi, která by převezla Romanovce do Anglie,
ale potřeboval k tomu králův souhlas.
Mám vzkázat, že souhlasíte?
S jejich záchranou?
Ukaž to matce.
Ta má vždycky lepší úsudek než já.
Co říkáš, lásko?
Pošleme pro ně loď?
Ne.
Někdo by toho mohl litovat.
Ty dvě ženy se neměly rády.
Moment.
Omluvte mě.
Ano.
Takže ty dvě ženy se neměly rády už od dob,
kdy žily jako mladé princezny v Německu.
Dávno před tím, než se vdaly.
Alexandra byla hezčí a pocházela z urozenější rodiny.
Jenže královna Viktorie chtěla pro staršího syna Eduarda VII.
moji chytrou babičku.
Ano.
Ale až potom, co ho Alexandra odmítla.
A vzala si místo něj Nikolaje Romanova.
Proto ta rivalita.
Marie nechtěla být zastíněna hezčí a urozenější Alexandrou.
Hezká teorie.
Mimo to, že moje babička byla králi Jiřímu plně oddaná,
mě udivuje, že žádná z těch 13 knih,
které jste ve všech těch jazycích přečetla,
nezmiňuje dle mého názoru ten pravý důvod, proč Marie Alexandru v Anglii nechtěla.
A nemá to nic společného s jejich rivalitou.
Marie měla plné ruce práce. Bránila monarchii před lidovým povstáním.
Na šarvátky s Alexandrou neměla čas.
Udělení azylu Romanovcům představovalo mnohem větší hrozbu.
V Anglii stála proti carevně silná opozice.
Její náklonnost k Německu totiž nebyla v době války zrovna žádoucí.
Vaše Veličenstvo.
Pravdou je, že královnu Marii…
Přišly zprávy z Ruska.
…zpráva o jejich vyvraždění silně zdrtila.
…císařské Veličenstvo car je mrtev.
Bohužel jako panovnice
nesmíte dávat své city najevo a musíte je potlačit.
Toto mlčení se stalo součástí
naší DNA.
Je ale chvályhodné, že se zajímáte
a že hodně čtete.
Po smrti své…
dcery
jsem knihám úplně propadla.
- A taky kočárům. - Ano.
Ano. Moc mi to pomáhá.
Je tam dobrá parta.
Slyšela jsem.
Nortona to nezajímá?
Ne.
Čím dál víc se ve svých zájmech i životech vzdalujeme.
Nikdy bych ho ale neopustila.
Ani Broadlands.
Je tam Leonořin hrob a já za ní chci každý den chodit.
Také se musím starat o dům. I on mě potřebuje.
Jsem ráda, že berete své povinnosti vážně.
A že zůstáváte věrná svému muži.
I tomu domu, který pro mě kdysi tolik znamenal.
Strávili jsme tam s Philipem líbánky.
Já vím.
Lidé by měli vědět, jak moc jsou si naše rodiny blízké.
Abychom se vyhnuli případným nepříjemnostem,
pokud by začali z vévodova přátelství s tak krásnou mladou ženou
vyvozovat nějaké mylné závěry.
Co kdybyste se mnou letos jela na sandringhamskou vánoční mši?
Abychom to utnuli v zárodku.
Díky, že jste přijeli.
Veselé Vánoce.
- Dobré ráno. - Veselé Vánoce, Veličenstvo.
- Veselé Vánoce. - Pane.
To dobře znám.
Veselé Vánoce.
Tohle je Timmy.
Vezmete ho do Buckinghamského paláce?
Díky.
Pan premiér, Vaše Veličenstvo.
- Premiére. - Vaše Veličenstvo.
S radostí vám musím oznámit,
že ruští vědci identifikovali poslední soubor nálezů
jako ostatky cara Mikuláše,
což znamená, že může konečně proběhnout oficiální pohřeb.
Aha. Dobře.
Prezident Jelcin byl při našem telefonátu dobře naložen.
Doufá, že se tím tato kapitola definitivně uzavře
a že můžeme opět pokračovat v přátelské spolupráci.
Byl jen dobře naložen, nebo byl naložen i v lihu?
Dobrá otázka.
Já věřím, že to pan Jelcin myslí s demokracií skutečně vážně.
Jen by měl být na své pozici víc…
Střízlivý?
Autoritativní.
Podle okolních pozorovatelů je Rusko silně nestabilní.
Hrozí, že se začnou ozývat hlasy volající po nějakém radikálnějším vůdci
a my se vrátíme do výchozího bodu.
Pro mě je ale výchozím bodem našeho vztahu s Ruskem přátelství,
ne nevraživost.
Nezapomínejte, že naše národy byly, zčásti i díky rodinným vazbám,
vždy úspěšnější jako spojenci než jako nepřátelé.
Z tohoto pohledu byly revoluce a studená válka
jen malým vybočením z jinak dlouhého a šťastného manželství.
Což mi připomíná, že vám musím poblahopřát.
O víkendu slavíte výročí svatby.
Ano.
Čtyřicet sedm let.
A jedeme dál.
A vy s paní Majorovou?
Letos 24 let.
Zřejmě děláme něco správně.
Co myslíte, že to je?
Nezapomenutelným způsobem
zdůvodnila své dlouhé a šťastné manželství Dostojevského žena Anna.
Tvrdila, že si s Fjodorem nejsou v ničem podobní.
Měli rozdílné povahy.
Zcela protichůdné názory.
Přesto se nikdy nepokoušeli jeden druhého měnit.
Nezasahovali do duše toho druhého.
Jen díky tomu prý mohli žít ve vzájemné harmonii.
I když neměli vůbec nic společného?
To bude asi klíč ke šťastnému manželství.
Čekej. Kde to máš?
No kdepak to máš?
Tebe to ale vůbec nezajímá.
A pusť. Tak je hodný.
A kde to máš? Jdeme?
Pojď.
Tady to je. A zpátky.
Pejsánci! Honem.
Připravený?
To je ono.
Výborně.
A ještě jeden.
Kdo chce pamlsek?
Ke mně.
To je ono. Ke mně.
Kdepak to máš? Připravený? Kde to je?
Kde to je?
Tak je hodný.
Překlad titulků: Irena Křiváková