‎UN SERIAL NETFLIX
‎CANCELARUL TREZORERIEI
‎LONDRA, 1917
‎- La Palatul Buckingham. ‎- Desigur.
‎PRIVAT - MAIESTATEA SA REGELE ‎PALATUL BUCKINGHAM
‎Iarna trecută am împușcat ‎peste 12.000 de fazani împreună,
‎dar nu știm câți la individual.
‎Ca să fie mai interesant,
‎i-am spus lui Leicester să pună ‎scorurile individuale în salon.
‎- O idee grozavă. ‎- Uite ce timbru din Ceylon!
‎Câți fazani crezi că a împușcat tata ‎weekendul trecut?
‎Ar trebui să fie roz, ‎dar e aproape liliachiu.
‎106 perechi.
‎Războiul ăsta e oribil, dar a produs ‎nuanțe de cerneală remarcabile.
‎Ceai fierbinte aici!
‎Luați ceai fierbinte!
‎Ceai fierbinte delicios!
‎Domnule.
‎Mi s-a cerut să vă dau ‎această scrisoare de la guvern.
‎Mulțumesc.
‎- Ia te uită! ‎- Lipsește un „S” de pe timbru.
‎Altă raritate pentru colecție.
‎Verifică spatele. Uneori sunt pătate ‎cu cerneala de pe altele.
‎Ce e?
‎Maiestate, Maiestate, Alteță Regală.
‎- O scrisoare de la prim-ministru. ‎- Nu poate aștepta?
‎În legătură cu Maiestățile Lor ‎țarul și țarina Rusiei.
‎Guvernul e dispus să trimită o navă
‎pentru a-i aduce pe Romanovi ‎la siguranță în Anglia.
‎Prim-ministrul nu dorește ‎să acționeze fără sprijin.
‎Percepția publică și tot așa.
‎Războiul.
‎MAIESTATE, CABINETUL DE RĂZBOI A DECIS
‎CĂ ȚARUL TREBUIE SĂ PĂRĂSEASCĂ RUSIA ‎CÂT MAI CURÂND.
‎Să le transmit un răspuns pozitiv?
‎În scopul salvării lor?
‎Arată-i-o mamei tale.
‎Judecata ei e mai bună decât a mea.
‎CASA IPATIEV, EKATERINBURG, RUSIA
‎Nicolae Alexandrovici.
‎Alexandra Fiodorovna.
‎Da?
‎Am primit o scrisoare ‎de la familia împăratului.
‎Trebuie să vă îmbrăcați imediat.
‎Veți fi mutați într-un loc mai sigur.
‎Repet. Veți fi mutați.
‎E vărul George. ‎Ți-am spus că nu ne va abandona.
‎Crezi că ne va salva?
‎Va trimite o navă pentru noi?
‎Alexei, trezește-te, dragule.
‎Fetelor, plecăm. Trezirea!
‎Vărul George ne-a salvat.
‎Repede, trebuie să plecăm.
‎ARME - FAZANI - POTÂRNICHI - TOTAL
‎O poză înainte de plecare.
‎Să arătăm că sunteți vii și sănătoși.
‎Da, desigur.
‎Aici, la perete.
‎Nu sunt scaune. Ne aduceți câteva?
‎- Aduceți două scaune, repede. ‎- Da, să trăiți!
‎- Băiatul meu frumos. ‎- Doamnelor, mai depărtat, vă rog.
‎Stați acolo. Bine.
‎Suntem gata.
‎Fotograful va veni imediat, domnule. ‎Nu va dura mult.
‎Sunteți gata, băieți?
‎Abia așteptam.
‎Deoarece rudele voastre europene ‎continuă să atace Rusia sovietică,
‎Comitetul Executiv al Uralilor ‎v-a condamnat la moarte.
‎Ce?
‎Pentru muncitori!
‎Trăiască revoluția!
‎Te-am prins!
‎Mai repede!
‎Felicitări, domnilor. O zi excelentă.
‎Să închinăm? ‎Cine e capabil face. Pentru ziua aceasta!
‎Pentru ziua aceasta!
‎TOTAL FAZANI 2.252
‎CASA IPATIEV
‎Scene dramatice la Moscova ‎în seara aceasta.
‎Distrugere, incendii și sânge pe străzi.
‎Speranțele pentru o Rusia democrată ‎și pașnică sunt în pericol
‎odată cu lovitura de stat ‎menită să restaureze regimul comunist.
‎Dar mii de protestatari au ieșit în stradă
‎împotriva forțelor ‎care s-au declarat la putere.
‎Lovitura de stat pare să eșueze,
‎căci masele îl sprijină pe Boris Elțîn,
‎primul președinte ales al Rusiei ‎și lider al rezistenței populare.
‎Într-un discurs sfidător, a declarat ‎că țara nu va reveni la Războiul Rece
‎și că democrația va învinge.
‎- Cred că a fost o călătorie fascinantă. ‎- Da.
‎Primul lider vestic care vizitează Rusia ‎după lovitura de stat.
‎Sunt curioasă să aud ‎ce impresie v-a făcut dl Elțîn.
‎Când a început lovitura de stat, ‎putea face un compromis,
‎să cadă la înțelegere,
‎dar nu a ezitat nicio clipă ‎și poporul îl iubește pentru asta.
‎Acestea fiind spuse, ‎nu sunt sigur că l-am văzut treaz.
‎- Nu ați petrecut câteva zile împreună? ‎- Ba da.
‎Nu putea fi beat tot timpul acela.
‎Ba cred că da.
‎Nu în ultimul rând pentru că…
‎și eu eram.
‎Odată ce te obișnuiești ‎cu pumnii în masă și înjurăturile…
‎e un tip direct și plăcut.
‎Și se pare…
‎Dl Elțîn e anglofil.
‎- Zău? ‎- Obsedat să mă cunoască, chipurile.
‎Vrea o invitație formală la palat.
‎Frumos.
‎- Asta e tot ce ai de spus? ‎- Am întârziat.
‎- Pentru ce? ‎- Zbor la München.
‎Apoi la Hamburg, ‎pentru o ceremonie de premiere.
‎Urmează un eveniment WWF în Brazilia,
‎apoi merg în Alaska, Canada ‎și mă întorc la Londra.
‎Am reușit să băgăm în program ‎și câteva competiții de trăsuri.
‎Aici era!
‎Nu obosești niciodată?
‎Doar dacă stau pe loc.
‎Suntem diferiți.
‎Da… Din ce în ce mai diferiți.
‎Așa… Am plecat.
‎- Ne vedem peste trei săptămâni. ‎- Da.
‎Ducele de Edinburgh m-a invitat
‎să-l văd concurând la Cannon Ground,
‎un traseu ușor dacă nu sare osia ‎când traversezi iazul.
‎Alteța Sa a pățit tocmai asta,
‎dar refuza să dea drumul frâielor.
‎Apoi am făcut o parabolă prin aer ‎și am aterizat cu capul în iarbă.
‎Dar tot m-a convins să-mi fac un hobby ‎din condusul trăsurilor.
‎Și nu regret.
‎Premiul Ducelui de Edinburgh este văzut ‎ca cel mai bun program pentru tineret.
‎Fondatorul și binefăcătorul, ‎prințul Filip, a fost în Germania,
‎apoi a făcut un turneu rapid ‎prin São Paulo, Alaska și Nova Scotia.
‎Un program tipic pentru un demnitar
‎care nu dă semne de încetinire ‎în al optulea deceniu de viață.
‎Între timp, regina se pregătește ‎pentru întâlnirea cu președintele Elțîn
‎în prima sa vizită oficială ‎în Marea Britanie.
‎Călătoria anunță o nouă eră ‎a legăturilor puternice și a cooperării.
‎Va fi semnat primul tratat de prietenie ‎anglo-rus din 1766 încoace.
‎Lenin însuși a spus în mod repetat:
‎„Sunt decenii când nu se întâmplă nimic ‎și săptămâni când se întâmplă decenii.”
‎Prim-ministrul s-a atașat de dl Elțîn
‎și dorește să luăm prânzul ‎cu dânsul la palat.
‎Da, am auzit.
‎M-am documentat în privința dlui Elțîn.
‎Se pare că în tinerețe a fost ‎ofițer regional în munții Urali.
‎Prim-secretar al comitetului de partid ‎în oblastul Sverdlovsk, mai precis.
‎Sverdlovsk e numele orașului ‎cunoscut în trecut ca Ekaterinburg.
‎Da?
‎Unde se afla casa Ipatiev.
‎Continuă.
‎Bun-venit la Buckingham, Excelență.
‎Veniți cu mine, vă rog.
‎Maiestate.
‎Vă spun un secret despre poporul rus?
‎Vă rog.
‎În suflet, ‎încă suntem monarhiști cu toții.
‎Chiar și la apogeul epurărilor lui Stalin,
‎când un cetățean sovietic ‎spunea o poveste…
‎Nu zicea „a fost odată ca niciodată”.
‎Ci „pe vremurile bune țariste”.
‎Pentru vremurile bune țariste!
‎- Pentru vremurile bune țariste! ‎- Noroc!
‎Maiestate.
‎Am o rugăminte.
‎Să veniți la Moscova în vizită de stat.
‎Să sărbătorim sfârșitul comunismului ‎și restabilirea democrației.
‎Mă flatează invitația dv.
‎Dar trebuia să vă gândiți la ceva ‎înainte să o oferiți.
‎Ce anume?
‎Casa Ipatiev.
‎Unde țarul Nicolae și familia lui,
‎verii bunicului meu, ‎regele George al V-lea,
‎au fost uciși de către bolșevici.
‎Mi s-a spus că dv ați dat ordinul ‎de demolare a casei.
‎Un gest insultător ‎la adresa amintirii familiei mele.
‎Da, demolarea a fost o rușine…
‎tipică barbarismului comunist.
‎Dar eram în anii '70 ‎și eram doar un funcționar local.
‎Ordinele au venit de sus, ‎de la Andropov și Brejnev.
‎Romanovii merită o înmormântare adecvată.
‎De acord, Maiestate.
‎Vă promit că voi face tot ce pot ‎să le redau demnitatea.
‎Bine.
‎Apoi putem discuta vizitele regale.
‎Dle președinte, la stânga, vă rog.
‎Așa. Trei, doi, unu!
‎Îmi ține mie morală?
‎Noi știm adevărul.
‎În casa asta a fost hotărâtă ‎soarta Romanovilor. Nu la Kremlin.
‎Ar trebui să aibă grijă ce spune.
‎Să nu ajungă și ea cu o baionetă în fund.
‎Ce a spus?
‎Ce încântat e să fie aici.
‎E foarte amabil.
‎Numesc ăsta palat?
‎Avem latrine mai mari la Sankt Petersburg.
‎Mulțumesc.
‎Alteță.
‎- Regina? ‎- Cu prim-ministrul.
‎- Spune-i că m-am întors. ‎- Domnule.
‎La câteva ore după ce a sosit la Moscova,
‎președintele a ordonat excavarea ‎pădurii de lângă casa Ipatiev.
‎A insistat să trimită ‎cea mai bună echipă de criminaliști.
‎La scurt timp după, au găsit oase.
‎Era clar că o crimă oribilă fusese comisă‎,
‎în conformitate cu relatările istorice.
‎Cranii zdrobite cu patul puștii, ‎gloanțe rămase în tâmple.
‎După măcel, se pare că bolșevicii…
‎au turnat acid.
‎Au ars hainele, ‎apoi i-au îngropat la comun.
‎Autoritățile sunt încrezătoare
‎că sunt rămășițele familiei Romanov.
‎Din cauza acidului însă,
‎procesul de identificare s-a împotmolit.
‎Patologii ruși au asamblat ‎cu grijă fragmentele,
‎grupându-le după sex ‎și comparând fișele dentare.
‎Dar sunt limitați în ceea ce pot face.
‎Prin urmare, au apelat la noi.
‎Mai precis, ‎la Alteța Sa Ducele de Edinburgh.
‎Rămășițele pot fi identificate ușor ‎cu ajutorul ADN-ului.
‎Se pare că singurul loc din lume ‎unde se face secvențiere după oase e aici.
‎- În Anglia. ‎- La Aldermaston.
‎Din cauza vechimii oaselor,
‎pot folosi doar un anumit tip de ADN ‎transmis pe linie maternă.
‎Mitocondrial.
‎- Știai asta? ‎- Da.
‎Cum?
‎Citesc.
‎În fine, din moment ce bunica ta maternă,
‎Prințesa Victoria de Hess,
‎era sora mai mare a împărătesei Alexandra, ‎soția țarului era…
‎Strămătușa mea. Da.
‎Se pare că ai fi extrem de util.
‎E o premieră. Cum?
‎Ajutându-i să demonstreze ‎dacă rămășițele sunt sau nu Romanovii.
‎Dând o mostră din ce au nevoie.
‎Poți fi mai precisă?
‎Păr? Sânge? Salivă? Nu ai întrebat?
‎Nu.
‎De ce nu? Nu ești curioasă?
‎Nici măcar puțin?
‎Ca să-mi extragă ADN-ul, ‎mi-au luat o mostră de sânge,
‎pe care au vidat-o.
‎Apoi îl extrag?
‎Da. Cu niște mașinării ciudate. ‎Vezi? Am făcut o schiță.
‎- Pentru separare, folosesc o centrifugă. ‎- Da.
‎Până la urmă, ‎rămâne doar cantitatea asta infimă de ADN,
‎prin care trec curent electric.
‎E uimitor. Acum 500 de ani, ‎ar fi fost numiți alchimiști.
‎E alchimie. Sângele meu ‎a fost transformat în imaginea asta.
‎Un tipar unic de linii paralele ‎care se numesc „benzi”.
‎Ideea să le compare pe acestea
‎cu cele ale Romanovilor.
‎- Și abracadabra! ‎- S-au potrivit?
‎Da, cu siguranță de 98,5%.
‎Deci cazul e închis și Romanovii pot ‎să fie înmormântați cu demnitate.
‎- Doar mulțumită dv. ‎- Mulțumită științei.
‎Nu, dumneavoastră.
‎Ați fost cheia. ‎ADN-ul a rezolvat misterul.
‎Eu am dat o mostră. ‎Știința a făcut restul.
‎Mulțumită descoperirii, vom putea afla ‎multe despre ultimele lor zile.
‎Nu vi se pare palpitant?
‎Să-ți vezi întreaga esență și istorie.
‎Redusă la o serie de linii ‎banale și anonime?
‎Scuze, dar nu e nimic banal în asta.
‎Este esența noastră, însăși viața, ‎scrisă într-o limbă fabuloasă.
‎- Fir-ar! ‎- Mai încet un pic, Nigel!
‎Scuze, sunt cam surd.
‎Iar concluzia că orice decizii am lua,
‎codul nostru de bază rămâne neschimbat, e…
‎Deterministă?
‎Profundă.
‎Studiem predispoziția genetică la boli.
‎Dar comportamentul? Deciziile?
‎Oare avem alegere?
‎Toate sunt un accident?
‎Și faptul că suntem aici, ‎în clipa aceasta, discutând subiectul.
‎Sau totul e cumva prestabilit?
‎Unde locuiești?
‎A avut un efect extraordinar asupra lui.
‎Nu doar știința, ‎ci legătura cu trecutul său.
‎Știți cum caută și scurmă neîncetat
‎să înțeleagă cine și ce e.
‎Mereu a fost un amestec.
‎Descoperirea rămășițelor Romanovilor
‎a retrezit în el o fascinație ‎pentru toate lucrurile rusești.
‎De ce?
‎Persoana cu care e rudă, țarina,
‎s-a născut Alex de Hess ‎și era germană, nu rusoaică.
‎Germană precum cârnații albi.
‎Nu-i spune lui Filip.
‎S-a confirmat că vom merge în Rusia,
‎așa că citește mormane de cărți.
‎- Zău? ‎- Își explorează rădăcinile ortodoxe.
‎- Domnul să ne ajute! ‎- E grozav să-l văd implicat din nou.
‎În ultima vreme, simt că ne distanțăm,
‎dar călătoria în Rusia ‎e o aventură împreună.
‎O pasiune împărtășită.
‎Ne-au rămas puține în vremurile astea.
‎Ce a văzut spălătorul de geamuri ‎la Kremlin?
‎Nimic. Așa se întâmplă ‎când pui cortine de fier.
‎E bună.
‎BISERICA ORTODOXĂ RUSĂ ‎O ISTORIE CONTEMPORANĂ
‎Mă bucur să vă văd.
‎Dle președinte…
‎Mă aflu aici azi
‎ca primul monarh britanic ‎care a venit la Moscova.
‎Dv sunteți primul conducător ‎ales democratic din istoria Rusiei.
‎Mulțumită parțial legăturilor de familie…
‎întotdeauna a existat o legătură strânsă ‎între țările noaste.
‎Dar în ultimii ani,
‎aceea alianță strânsă s-a fracturat.
‎Legăturile calde de rudenie au înghețat
‎în decenii de iarnă.
‎Au fost perioade ‎când părea că trăim în lumi diferite.
‎Prin această vizită istorică…
‎sper să inițiez nu doar un dezgheț,
‎ci o nouă relație cuprinzătoare,
‎bazată pe cooperare…
‎înțelegere și respect.
‎O nouă eră de parteneriat,
‎în care ambele țări…
‎pot prospera împreună.
‎Vorbe aurite, Maiestate.
‎Îmi pare foarte rău, doamnă, ‎dar au apărut probleme cu înmormântarea.
‎Nu!
‎Se pare că nu pot identifica ‎două dintre cadavre.
‎Mulțumesc.
‎E foarte dezamăgitor.
‎Am venit până aici cu înțelegerea ‎că rudele mele vor fi îngropate.
‎- Dar înmormântarea este imposibilă. ‎- De ce?
‎Două cadavre au rămas neidentificate.
‎Autoritățile ortodoxe ruse cer asigurări
‎că țarul nu a fost confundat ‎cu bucătarul, de exemplu.
‎Asta înainte de disputele dintre guvern
‎și diferitele facțiuni ale Romanovilor.
‎Plus autoritățile locale din Moscova, ‎Sankt Petersburg și Ekaterinburg
‎care se ceartă pe dată și loc.
‎Ai răbdare.
‎Marele urs face primii pași ‎după ani de suferință în captivitate.
‎E normal să fie disfuncțional.
‎Nu doar în privința asta e dezamăgitor.
‎Și pentru noi.
‎Speram să petrecem timp împreună, ‎dar abia te-am văzut.
‎- Am fost ocupat. ‎- Evident.
‎Cercetând, printre altele,
‎nedreptățile grotești pe care le-au comis ‎rudele tale contra alor mele.
‎- Să nu ne legăm de rude. ‎- Și îmi amintesc…
‎nu doar câte lucruri am câștigat, ‎dar și câte am pierdut cu tine.
‎- Cum ar fi? ‎- Cariera. Autonomia.
‎Credința. Nu uita că m-am născut…
‎O convenție de genealogi n-ar putea afla.
‎M-am născut ortodox.
‎Doar una dintre diferențele noastre.
‎Cum mai suntem diferiți?
‎După 47 de ani de căsnicie, ‎întrebarea e cum ne mai asemănăm.
‎Avem interese și pasiuni diferite.
‎Biserici diferite.
‎Eu sunt mai energic.
‎- Mai neliniștit. ‎- Mai curios.
‎Dorința ta de calm, ‎stabilitate și liniște…
‎să nu întrebi sau examinezi…
‎- Să provoc. ‎- Să interoghezi.
‎Uneori, m-a făcut…
‎Cum?
‎Singuratic.
‎Speram să nu fi apărut treaba cu ADN-ul.
‎Dezamăgirea mea e mult mai veche de atât.
‎Zău?
‎Spune-mi.
‎Cum ai abordat ‎această dezamăgire și singurătate?
‎Nu e momentul și locul.
‎Nu sunt de acord. ‎Sunt momentul și locul perfecte.
‎A trebuit să caut companie în altă parte.
‎Companie?
‎Da. Companie.
‎Companie intelectuală.
‎- Companie spirituală. ‎- Doamne!
‎- Ți-am spus că nu e momentul potrivit. ‎- Cine?
‎În esență, un grup.
‎O gașcă.
‎O comunitate de prieteni concentrată ‎pe trăsuri, competiții și serate.
‎Bine.
‎Și cred că cea mai apropiată prietenie ‎e cu Penny.
‎Romsey?
‎Soția finului tău.
‎- Prietenie, Lilibet. ‎- Are jumătate din vârsta ta.
‎Nu puteai avea o secretară?
‎O dactilografă adoratoare în fustă scurtă?
‎Nu e genul ăsta de companie. ‎Asta m-ar face și mai singur.
‎Penny e o femeie căsătorită din familie.
‎Da, și concentrată ‎pe căsnicia și datoria ei,
‎care nu te-ar compromite.
‎Dar mă compromite.
‎Mă compromite pe mine.
‎Pe mine, ca suflet-pereche al tău.
‎Și dacă te rog…
‎să pui capăt acestei „companii”?
‎Ar fi o greșeală.
‎Nu vreau să renunț la ceva ‎când nu am greșit cu nimic.
‎Dar recunosc că ziarele și alți idioți
‎m-ar putea vedea în compania ‎unei femei tinere
‎și ar putea trage concluziile greșite.
‎Aș vrea să faci ceva.
‎- Ce? ‎- Să te împrietenești cu Penny.
‎Aș vrea să fii văzută cu Penny.
‎Îmi ceri să-ți fac legitimă…
‎Prietenia.
‎Compania mea. Da.
‎Poate vei învăța ceva.
‎Spune-mi, ce aș învăța?
‎Cum au murit de fapt Romanovii.
‎Deja știm asta.
‎- Au fost măcelăriți de bolșevici. ‎ - Ei bine…
‎Bolșevicii au apăsat trăgaciul ‎și au lovit cu baioneta,
‎dar cine are sângele pe mâini?
‎- Bine ați venit! ‎- Bună!
‎- Bun-venit la Castelul Windsor. ‎- Mulțumesc.
‎- Regina e la grajduri. ‎- Bine.
‎- Pornim? ‎- Da.
‎Da, dar Sanction arată dubios, din păcate.
‎- Da? ‎- Ne poate face probleme.
‎- Nu și-a pierdut apetitul, nu? ‎- Nu.
‎- Continuă tot așa. ‎- Bine.
‎Lady Romsey a sosit, doamnă.
‎Mulțumesc.
‎- Emily, nu? ‎- Da, doamnă.
‎- Cum te-ai instalat? ‎- Foarte bine.
‎- Te pun la treabă? ‎- Desigur.
‎Mulțumesc mult. Mai trec mâine.
‎Ne vedem mâine, doamnă.
‎- 'Neața! ‎- Bună dimineața!
‎- Ce mic dejun copios! ‎- E un băiat lacom.
‎- Maiestate. ‎- O plimbare?
‎- Ducele de Edinburgh… ‎- Doamnă.
‎A spus că ai o teorie despre vinovații
‎din spatele asasinării ‎familiei imperiale ruse.
‎Nu e teoria mea, doamnă. ‎Sunt doar curioasă din fire.
‎Ce calitate atrăgătoare, curiozitatea!
‎Unii istorici sugerează ‎că bunicii dumitale,
‎regele George V și regina Maria,
‎au avut o ocazie să-i salveze ‎pe Romanovi, dar au refuzat.
‎Nu-mi pot imagina așa ceva.
‎Regele George și țarul Nicolae ‎erau veri primari.
‎Ba chiar semănau.
‎Bunicul meu nu ar fi făcut nimic ‎care l-ar fi afectat pe dragul lui Nicky.
‎E posibil ca motivația să fi fost alta,
‎după cum sugerează două surse.
‎- Câte ai citit? ‎- Jumătate de duzină.
‎Dumnezeule!
‎În engleză. Ceva mai multe în rusă.
‎Asta sigur l-a impresionat.
‎Mi s-a spus despre o sursă ‎aflată aici, în arhivele de la Windsor.
‎Zău?
‎- Bună, Ruth! ‎- Bună dimineața!
‎- Maiestate.
‎Așa deci…
‎Jurnalele tânărului Eduard al VIII-lea,
‎în care a descris un mic dejun ‎cu părinții lui în 1917
‎și o scrisoare primită ‎de la prim-ministrul Lloyd George.
‎Scrisoarea spunea că acceptase ‎să trimită o navă
‎să-i aducă pe Romanovi la siguranță.
‎Dar voia aprobarea regelui.
‎Să le trimit un răspuns pozitiv?
‎Cu scopul de a-i salva?
‎Arată-i-o mamei tale.
‎Judecata ei e mai bună ca a mea.
‎Ce spui, dragostea mea?
‎Să trimitem o navă?
‎Nu.
‎S-ar putea să regretăm un asemenea gest.
‎Exista o rivalitate între cele două femei.
‎- Da? ‎- Scuze!
‎Așa! Exista o rivalitate ‎între cele două femei
‎de pe vremea când erau ‎tinere prințese germane,
‎înainte să se mărite.
‎Alexandra era mai frumoasă ‎și dintr-o familie mai bună.
‎Dar pe bunica mea isteață, Maria,
‎a vrut-o regina Victoria ‎pentru fiul lui Eduard al VII-lea.
‎Da.
‎Dar numai după ce Alexandra l-a refuzat
‎și s-a măritat cu Nicolae Romanov.
‎De unde și rivalitatea.
‎Maria nu a vrut-o pe Alexandra, ‎cea mai frumoasă și măreață, în Anglia.
‎E o teorie frumoasă.
‎Dar dincolo de faptul că bunica mea ‎îi era devotată regelui George,
‎mă mir că cele 13 cărți
‎pe care le-ai citit în limba originală, ‎în mod impresionant,
‎nu abordează motivul real ‎pentru care regina Maria nu a vrut-o aici.
‎Nu avea nicio legătură cu rivalitatea lor.
‎Bunica mea era prea ocupată ‎protejând monarhia de revolte populare
‎ca să-și facă griji ‎că ar privi-o Alexandra de sus.
‎Primirea Romanovilor în exil ‎era un pericol mult mai mare.
‎Opoziția contra țarinei în Anglia ‎era universală,
‎fiindcă era considerată pro-germană ‎cât timp ne războiam cu Germania.
‎Maiestate.
‎Adevărul e că regina Maria…
‎Am primit vești din Rusia.
‎…a fost distrusă când a aflat că muriseră.
‎…țarul a fost ucis.
‎Dar ca suveran,
‎nu poți exprima aceste emoții, ‎așa că le îngropi.
‎Iar tăcerea devine parte din…
‎ADN-ul tău.
‎Dar e frumos din partea ta ‎că ai citit atât de mult pe tema asta.
‎De când mi-a murit fiica,
‎m-am lăsat absorbită de cărți.
‎- Și de trăsuri. ‎- Da.
‎Da, a fost de mare ajutor. ‎E o gașcă minunată.
‎Așa am înțeles.
‎- Nu e pe gustul lui Norton? ‎- Nu.
‎Interesele și viețile noastre în general ‎au luat-o pe căi diferite.
‎Nu l-aș putea părăsi. ‎Nici să plec de la Broadlands.
‎Mormântul Leonorei e acolo ‎și trebuie să-l văd zilnic.
‎Iar casa și el au nevoie de grija mea.
‎Mă bucur să văd că ai simțul datoriei.
‎Și că ești dedicată căsătoriei.
‎Și unei case care a fost importantă ‎pentru mine pe plan personal.
‎Eu și Filip am făcut luna de miere acolo.
‎Da, desigur.
‎E important ca lumea să știe ‎cât de apropiate sunt familiile noastre.
‎Dacă l-ar vedea pe Ducele de Edinburgh ‎cu o parteneră tânără și frumoasă,
‎ar fi neplăcut să își permită ‎să tragă concluzii greșite.
‎Vino cu mine în mașină la biserică ‎de Crăciun la Sandringham.
‎Să le ucidem din fașă.
‎- Mulțumesc că ai venit. ‎- Crăciun fericit!
‎- Bună dimineața! ‎- Crăciun fericit, Maiestate!
‎Crăciun fericit!
‎Crăciun fericit! El e Timmy. ‎Puteți să-l duceți la Buckingham?
‎Mulțumesc.
‎Dl prim-ministru, Maiestate.
‎- Dle prim-ministru. ‎- Maiestate.
‎Sunt încântat să vă anunț
‎că savanții ruși au identificat ‎ultimele rămășițe ca fiind țarul Nicolae,
‎adică înmormântarea familiei imperiale ‎poate avea loc.
‎Da? Ce bine!
‎În apelul cu mine, dl președinte Elțîn ‎mi-a spus cu mare bucurie
‎că speră să închidem subiectul definitiv
‎și că prietenia și cooperarea ‎dintre țările noastre poate reîncepe.
‎Era bucuros sau doar băut?
‎Bună întrebare.
‎Cred că Elțîn e sincer ‎în dorința de a avea o democrație.
‎Doar că ar fi preferabil ‎să fie un lider mai…
‎- Treaz? ‎- Autoritar.
‎Se pare că mediul politic din Rusia ‎e periculos de instabil.
‎Există griji că rezultatul va fi ‎întoarcerea la un regim autocratic
‎și o vom lua de la început.
‎Eu consider începutul cu Rusia
‎o stare de prietenie, nu ostilitate.
‎Națiunile noastre, ‎în parte mulțumită legăturilor de familie,
‎au avut mai mult succes ‎ca aliați decât ca dușmani.
‎În acest context, ‎revoluția și Războiul Rece
‎sunt o fază proastă ‎într-o căsnicie lungă și fericită.
‎Legat de aceasta, vă felicit ‎pentru aniversarea din acest weekend.
‎Da. 47 de ani.
‎Și continuă.
‎- Dumneavoastră și dna Major? ‎- Se împlinesc 24 de ani.
‎Facem noi ceva bine.
‎Oare ce credeți?
‎O descriere memorabilă ‎a unei căsnicii lungi și fericite
‎a fost făcută ‎de soția lui Dostoievski, Anna.
‎După cum spunea, Fiodor și ea ‎aveau caractere opuse, firi diferite.
‎Opinii în întregime opuse.
‎Însă nu au încercat ‎să se schimbe reciproc.
‎Nici să se bage în sufletul celuilalt.
‎Ea credea că din acest motiv ‎au avut o căsnicie armonioasă.
‎Fiindcă nu aveau nimic în comun?
‎Cheia unei căsnicii fericite, chipurile.
‎Stai! Unde e?
‎Unde e?
‎Nu te interesează deloc.
‎Las-o! Bravo!
‎Unde s-a dus? Ești gata?
‎Haide!
‎Ce-i asta? Haide!
‎Haideți, căței!
‎Ești gata? Așa!
‎Încă unul. Cine vrea o gustare?
‎Vrei? Vino încoace!
‎Bun. Haide! Bravo!
‎Unde e? Ești gata? Unde s-a dus?
‎Unde e?