EN NETFLIX-SERIE
FÖRSTE SKATTKAMMARLORD
LONDON 1917
Buckingham Palace.
Javisst, sir.
PRIVAT - HANS MAJESTÄT KONUNGEN
Förra vintern sköt vi över 12 000 fasaner, men det säger inget om oss individuellt.
Därför bad jag Leicester skriva upp våra individuella resultat i röksalongen.
Vilken rolig idé.
Titta på krigsutgåvan.
Hur många fasaner tror du pappa sköt förra helgen?
Frimärket borde vara rosa, men det är nästan lila.
106 gånger två.
Kriget är fruktansvärt,
men bristen på bläck har skapat beaktansvärda nyanser.
Hett te!
Här finns te!
Gott hett te!
Sir.
Jag ska överlämna ett brev från Downing Street.
Tack.
Ser man på.
Frimärkets övertryck saknar ett "S".
Ännu en raritet till samlingen.
Kolla baksidan. Ibland suger de upp blött bläck från arket under.
Vad är det?
Ers Majestät, Ers Majestät, Ers kungliga höghet.
-Ett brev från premiärministern. -Kan det vänta?
Det rör tsaren och tsaritsan av Ryssland.
Regeringen är beredd att skicka ett fartyg
för att hämta familjen Romanov till England.
Premiärministern vill inte göra det utan ert stöd.
Den allmänna opinionen och så vidare.
Kriget.
ERS MAJESTÄT, KRIGSKABINETTET HAR BESLUTAT ATT TSAREN SNARAST BORDE LÄMNA RYSSLAND…
Ska jag svara jakande?
Till att undsätta dem?
Visa det för din mor.
Hennes bedömning överträffar alltid min.
IPATJEVHUSET, JEKATERINBURG, RYSSLAND
Nikolaj Alexandrovitj. Alexandra Fjodorovna.
Ja?
Jag har fått ett telegram angående den tidigare kejsarfamiljen.
Ni måste genast klä på er.
Ni ska flyttas till en säkrare plats.
Jag upprepar: Ni ska flyttas.
Det är kusin Georg.
Jag sa ju att han inte skulle svika oss.
Tror du att han hjälper oss?
-Skickar han ett fartyg? -Självklart.
Självklart. Tack och lov.
Tack och lov.
Alexi, raring. Vakna.
Flickor! Vi ska ge oss av! Vakna!
Kusin Georg ska rädda oss.
Skynda er. Vi ska ge oss av.
Vi ska ge oss av. Vi ska resa till England.
SKYTT - FASANER - RAPPHÖNS - TOTALT
Kom nu, flickor.
Vi ska ta en snabb bild innan ni åker.
För att visa att ni lever och mår bra.
Javisst.
In här. Mot väggen.
Inga stolar. Får vi inte sitta?
Ett ögonblick.
-Hämta två stolar. Skynda på! -Ska bli.
Ställ den här.
Och här.
Min fina pojke.
Sprid ut er lite, mina damer.
På andra sidan också. Bra.
Vi är redo.
Fotografen kommer strax. Det kommer att gå fort.
Är ni redo?
Ja.
Jag har sett fram emot det här.
Eftersom era släktingar i Europa
fortsätter att angripa Sovjetryssland,
har Urals verkställande kommitté dömt er till döden.
-Va? -Herregud!
Det här är för arbetarna! Länge leve revolutionen!
Gud bevare oss!
Där har du!
Skynda på.
Kom igen!
Fortsätt!
Gratulerar, mina herrar. Vilken dag.
Då så.
Kan man, så gör man. För dagen.
-För dagen. -För dagen.
TOTALT FASANER 2252 - RAPPHÖNS 22
Det är dramatiska scener här i Moskva ikväll.
Ödeläggelse, bränder, blod på gatorna.
Hoppet om ett fredligt och demokratiskt Ryssland är i fara
när hårdföra ryssar genomför en kupp för att återställa kommuniststyret.
Men tusentals demonstranter
protesterar mot styrkorna som har gjort anspråk på makten.
Kuppförsöket ser ut att misslyckas
då massorna ansluter sig till Boris Jeltsin,
den första valda presidenten och ledare för motståndet.
I ett trotsigt tal sa han att det inte skulle bli nån återgång till Kalla kriget
och att demokratin skulle segra.
-Det måste ha varit en spännande resa. -Ja.
Första västledaren som besöker Moskva efter kuppen.
Jag är nyfiken på ert intryck av mr Jeltsin.
När kuppen iscensattes kunde han ha kompromissat med kuppmakarna,
men han vacklade aldrig, och folket älskar honom för det.
Men jag är inte säker på om jag har sett honom nykter än.
-Men ni tillbringade flera dagar där. -Förvisso.
Var han berusad hela tiden?
Jag tror nästan det.
Inte minst för att jag tror
att jag var det.
Men när man vänjer sig vid nävarna i bordet och svordomarna,
så är han rättfram och sympatisk.
Och det visade sig…
Mr Jeltsin är tydligen lite av en anglofil.
Jaså?
Besatt av tanken på att träffa mig.
Av att få en formell inbjudan till palatset.
Vad trevligt.
-Har du inget mer att säga? -Förlåt. Jag är sen.
-Till vadå? -Flyget till München.
Sen till Hamburg för en prisceremoni.
Sen har jag ett WWF-event i Brasilien,
sen ska jag till Alaska och Kanada, och sen hem till London.
Vi har lyckats klämma in några hästkörningstävlingar också.
Där är den.
-Blir du aldrig trött? -Bara om jag sitter still.
Vi är olika på det sättet.
Ja.
Mer och mer olika.
Då så.
Nu åker jag.
-Vi ses om tre veckor. -Ja.
Hertigen av Edinburgh hade bjudit in mig
till hästkörningen på Cannon Ground.
Banan är lätt,
så länge skackelkopplingen inte släpper när man kör över dammen,
som för Hans Kungliga Höghet
som då vägrade släppa tyglarna.
Sen flög jag genom luften som en graciös parabel
och landade med huvudet före.
Ändå lyckades han övertala mig till att börja med hästkörning.
Det har jag aldrig ångrat.
Guten Tag, Hamburg.
Hertigen av Edinburghs pris hyllades idag som världens ledande ungdomsutmärkelse.
Dess grundare prins Philip besökte Tyskland dagen till ära.
Sen bar det av mot Saõ Paolo, Alaska och Nova Scotia.
Ett hektiskt schema för en kunglighet
som inte visar några tecken på att sakta ner, åldern till trots.
Drottningen i sin tur ska möta ryska presidenten Boris Jeltsin
under hans första statsbesök i Storbritannien.
Resan är startskottet för en ny era av starka band och samarbete.
Det första vänskapsfördraget sedan 1766 ska undertecknas.
Det var Lenin själv som ofta sa:
"Det finns årtionden då inget händer, och veckor då årtionden händer."
Premiärministern gillar president Jeltsin och vill äta lunch på palatset.
Ja. Jag hörde det.
Jag har gjort lite efterforskningar.
Det visade sig att mr Jeltsin som ung var tjänsteman i Uralbergen.
Första sekreterare i partikommittén i Sverdlovsk Oblast, närmare bestämt.
Sverdlovsk var tidigare känt som Jekaterinburg.
Jaha?
Det var där Ipatjevhuset låg.
Fortsätt.
Välkommen till Buckingham Palace, Ers Excellens.
Följ med mig.
Ers Majestät.
Vill ni höra en hemlighet om ryska folket?
Gärna.
Innerst inne är vi alla monarkister.
När nån berättar en historia, till och med under Stalins utrensning…
…inleds den inte med "det var en gång"…
…utan med "på tsarens tid"…
För tsarens goda dagar!
Ers Majestät.
Jag har en önskan.
Att ni kommer till Moskva på statsbesök…
…för att fira kommunismens fall och demokratins återtåg.
Er inbjudan är smickrande.
Men ni borde ha tänkt på en sak innan ni framförde den.
Vad är det?
Ipatjevhuset.
Där tsar Nikolaj och hans familj,
min farfar kung Georg V:s älskade kusiner,
mördades av bolsjevikerna.
Det var tydligen ni personligen som gav order om att riva huset.
Det var respektlöst mot familjens minne.
Ja, rivningen var en skamlig del av…
…kommunistiskt barbari.
Det var 1970-tal, och jag var en lokal tjänsteman.
Ordern kom uppifrån, från Andropov och Brezjnev själva.
Familjen Romanov förtjänar en begravning.
Ers Majestät, jag håller med.
Ni har mitt ord på att jag ska göra allt för att återställa deras värdighet.
Bra.
Då kan vi diskutera statsbesök.
Herr president, till vänster.
Såja. Bra. Tre, två, ett.
Hon borde knappast gräla på mig.
Ni högst upp, lite åt vänster. Tack.
Vi vet sanningen. Det var här familjens öde beseglades.
Inte i Kreml.
Hon borde passa sig för vad hon säger.
Annars kanske hon själv får en bajonett i röven.
Vad sa han?
Att han är glad över att vara här.
Vad trevligt.
Kallar de det här ett palats?
Vi har större skithus i Sankt Petersburg.
Tack.
Ers Kungliga Höghet.
-Drottningen? -I möte med premiärministern.
-Hälsa att jag är hemma. -Sir.
Bara några timmar efter hemkomsten
beordrade president Jeltsin en utgrävning i skogen vid Ipatjevhuset.
Han skickade dit de bästa rättsteknikerna.
Och snart nog hittade de skelettdelar.
Det var uppenbart att fasansfulla mord hade skett,
i linje med historiska redogörelser.
Skallar krossade av gevärskolvar, kulor i pannben…
Efter massakern tycks bolsjevikerna ha hällt syra på kropparna,
bränt kläderna och grävt ner liken i en massgrav.
Myndigheterna är övertygade om att det är familjen Romanovs kvarlevor.
Men på grund av frätskadorna
har identifieringsprocessen hamnat i en återvändsgränd.
De ryska patologerna har noggrant samlat fragmenten
och sorterat dem efter kön och med hjälp av tandkort.
Så mycket mer kan de inte göra.
Därför har de vänt sig till oss,
närmare bestämt till hertigen av Edinburgh.
Det bästa sättet att identifiera kvarlevorna är tydligen genom dna.
Och det bästa…
Nej, det enda stället i världen som kan dna-sekvensera benfragment finns här.
-I England. -I Aldermaston, ja.
Och eftersom benen är så gamla
kan de bara använda en särskild sorts dna som ärvs på moderns sida.
Mitokondriellt dna.
-Visste du det? -Ja.
Hur då?
Jag läser.
Hur som helst, eftersom din mormor,
prinsessan Viktoria av Hessen,
var kejsarinna Alexandras storasyster, var tsarens fru…
Min gammelmoster. Ja.
Du kan alltså vara otroligt användbar.
Där ser man. Hur då?
Du kan hjälpa dem att avgöra om kvarlevorna faktiskt är familjen Romanovs.
Genom att ge dem ett prov eller vad de nu behöver.
Kan du vara mer specifik?
Hår? Blod? Saliv? Frågade du inte?
Nej.
Varför inte? Blev du inte nyfiken?
Inte ens lite?
För att få mitt dna tog de ett blodprov,
som vakuumförseglades i en plastpåse.
-Och sen extraheras det? -Ja.
Med konstiga maskiner. Titta, jag ritade av en.
För att separera allt använder de en centrifug.
Just det.
Till slut har man bara lite dna kvar,
och det utsätts för elektrisk ström.
Det är helt otroligt. För 500 år sen hade de kallats alkemister.
Det är alkemi.
Det som var mitt blod har förvandlats till den här bilden.
Ett unikt mönster av parallella band som kallas en streckkod.
Sen skulle den jämföras med familjens Romanovs och…
Simsalabim.
-Blev det en matchning? -Ja, med 98,5 procents säkerhet.
Så fallet kan läggas ner och familjen begravas med värdighet.
-Tack vare dig. -Tack vare vetenskapen.
Nej, dig.
Du var nyckeln. Det var ditt dna som löste fallet.
Jag lämnade bara ett blodprov. De skötte resten.
Men nu kan vi få veta mer om deras sista dagar.
Är det inte spännande?
Att se hela sin essens och historia…
Reducerad till en banal, anonym streckkod?
Ursäkta, men det är inget banalt i det här.
Det här är vår essens, våra liv, men skrivet på ett annat språk.
Jäklar!
-Nigel, kan du dämpa dig lite? -Ursäkta. Jag är lite döv.
Det antyder att oavsett vilka val vi gör,
så förblir vår grundkod densamma. Det är så…
Deterministiskt?
Djupt.
Vi brukar koppla ihop genetiska anlag med sjukdomar.
Men vårt beteende, då?
Våra beslut? Vad kan vi egentligen välja själva?
Sker nåt verkligen av en slump?
Det faktum att vi sitter här, i detta nu, och pratar om det här.
Eller är allt förutbestämt på nåt sätt?
Var bor du?
Det har haft en märklig effekt på honom.
Inte bara vetenskapen, utan kontakten med det förflutna.
Han har ju alltid varit rastlös och letat efter sina rötter,
och försökt förstå vem eller vad han är.
Han är ju lite av en blandras.
Familjen Romanovs kvarlevor
verkar ha återuppväckt hans intresse för allt ryskt.
Varför det?
Personen han är släkt med, tsaritsan,
föddes som Alix av Hessen. Hon var tysk, inte ryss.
Lika tysk som vit korv.
Säg inte det till Philip.
För nu när vi ska resa till Ryssland har han slukat bok efter bok.
Jaså?
-Han knyter an till sina ortodoxa rötter. -Bevare oss väl.
Jag tycker att det är bra att han är engagerad igen.
Det har känts som om vi växer isär,
men den här resan känns som ett gemensamt äventyr.
En gemensam passion.
Vi har så få gemensamma intressen numera.
Vad såg teaterpubliken i Kreml?
Inget. Det är problemet med järnridåer.
Vad roligt.
RYSK-ORTODOXA KYRKAN OCH DESS HISTORIA
Trevligt att se er.
Herr president…
Jag står här idag
som den första brittiska monarken som satt sin fot i Moskva.
Ni är den första demokratiskt valda ledaren i rysk historia.
Tack vare våra släktband
har bandet mellan våra länder alltid varit starkt.
Men på senare tid
har alliansen tynat bort.
Varma vänskapsband frös till is under en flera årtionden lång vinter.
Det har funnits tider
då det har känts som om vi lever i olika världar.
Med den här historiska resan
hoppas jag påskynda en upptining
och en helt ny grund att stå på
som bygger på samarbete,
samförstånd
och respekt.
En ny era av samarbete
där vi båda
kan blomstra.
Gyllene ord, Ers Majestät.
Ursäkta, men vi har stött på problem med begravningen.
Åh, nej.
De tycks inte kunna identifiera två av kropparna.
Tack.
Vilken besvikelse.
Vi kom ända hit i tron att mina släktingar skulle begravas,
och nu går det inte.
Varför inte?
En eller två av kropparna är ännu oidentifierade.
De rysk-ortodoxa myndigheterna vill vara säkra på
att tsarens kropp inte misstas för kockens, till exempel.
Sen har vi kampen mellan regeringen och de olika delarna av Romanov-släkten.
För att inte tala om myndigheterna i Moskva, Sankt Petersburg
och Jekaterinburg, som är oeniga om var det ska ske.
Ge det tid.
Den ryska björnen tar sina första kliv efter åratal i fångenskap.
Man får räkna med sånt.
Jag är besviken av flera skäl.
Resan blev en besvikelse.
Jag hade hoppats att vi kunde umgås. Jag har knappt sett dig.
Jag har varit upptagen.
Ja, tydligen.
Bland annat med att utforska
din släkts groteska orättvisa mot min.
De är alla våra släktingar.
Det påminner mig
om allt jag fick och allt jag offrade när jag gifte mig med dig.
-Som till exempel? -Min karriär. Min självständighet.
Min tro. Du kanske minns att jag föddes…
Inte ens ett genealogkonvent skulle kunna reda ut det.
Jag föddes ortodox.
Det är en av våra många olikheter.
På vilka fler sätt är vi olika?
Efter 47 års äktenskap borde vi nog fråga oss vad vi har för likheter.
Vi har olika intressen. Olika passioner.
Olika kyrkor.
Jag är mer energisk.
-Mer rastlös. -Mer nyfiken.
Ditt behov av lugn, stabilitet, tystnad,
-att inte ifrågasätta eller utforska… -Provocera.
…har fått mig att känna mig…
Vad?
Ensam.
Jag önskar att den här dna-affären aldrig hade hänt.
Förtrollningen bröts långt tidigare.
Jaha.
Berätta då.
Hur har du hanterat din ensamhet?
Det här är fel tidpunkt.
Jag håller inte med. Tidpunkten är perfekt.
Jag har sökt sällskap på annat håll.
Sällskap?
Ja.
Sällskap.
Intellektuellt sällskap.
-Andligt sällskap. -Herregud…
Jag sa ju att tidpunkten var fel.
Med vem då?
Tja, det är en grupp människor.
Ett gäng.
En gemenskap med vänner
som fokuserar på hästkörning, tävlingar och fester.
Okej.
Den närmaste vänskapen är nog med Penny.
Romsey?
Din gudsons fru.
-Vänskap, Lilibet. -Hon är hälften så gammal som du.
Duger inte en sekreterare?
Nån trevlig flicka med kort kjol och beundrande blick?
Det skulle få mig att känna mig än mer ensam.
Penny tillhör familjen. En gift kvinna.
Ja, och fullt fokuserad på sitt äktenskap och sin plikt.
-Hon skulle inte ställa dig i dålig dager. -Men det gör hon.
Jag framstår i dålig dager.
Jag. Som din själsfrände.
Om jag skulle be dig…
…att avsluta vänskapen?
Det vore ett misstag.
Jag vill inte ge upp nåt när jag inte har gjort nåt fel.
Men jag vet att pressen och andra idioter
kan se mig i sällskap med en vacker ung kvinna
och dra helt fel slutsatser.
Därför vill jag be dig om nåt.
Vad?
Bli vän med Penny.
Visa dig ute med henne.
Vill du att jag banar väg för er…
Vår vänskap. Vårt umgänge. Ja.
Du kanske lär dig nåt.
Vad skulle det vara?
Hur familjen Romanov verkligen dog.
Det vet vi redan.
-Bolsjevikerna massakrerade dem. -Ja, men…
Bolsjevikerna sköt dem och stack dem med sina bajonetter,
men vem har deras blod på sina händer?
-Välkommen. -Hej.
-Välkommen till Windsor Castle. -Tack.
-Drottningen är i stallet. -Okej.
-Ska vi gå? -Ja.
Ja, men Sanction ser lite nyckfull ut.
-Jaså? -Han kan bråka.
-Han har inte tappat aptiten i alla fall. -Nej.
-Fortsätt som du gör. -Okej.
-Lady Romsey är här. -Tack.
-Emily, eller hur? -Ja.
-Hur går det för dig? -Mycket bra. Tack.
-Kör de med dig? -Självklart.
-Tack. Jag tittar in igen imorgon. -Ses imorgon, Ers Höghet.
-God morgon. -God morgon.
-En rejäl frukost. -Han är glupsk.
Ers Majestät.
En promenad?
-Hertigen av Edinburgh… -Ja?
…sa att du hade en teori
om vem som bär skulden för morden på den ryska kejsarfamiljen.
Teorin är inte min, Ers Höghet. Jag är bara en nyfiken student.
Det är en attraktiv egenskap. Nyfikenhet.
En del historiker menar att era farföräldrar,
kung Georg V och drottning Mary,
fick en konkret chans att rädda familjen, men valde att låta bli.
Det har jag svårt att tro.
Kung Georg och tsar Nikolaj var kusiner. De var till och med lika.
Min farfar hade aldrig kunnat göra sin älskade Nicky illa.
Kanske kom motivationen från annat håll.
Det föreslog två andra redogörelser jag läste.
-Hur många har du läst? -Tja, ett halvdussin.
Kära nån.
På den engelska sidan. Några till på ryska sidan.
Då blev han nog imponerad.
Och jag har hittat en källa. Här, i Windsors arkiv.
Jaha.
-Hej, Ruth. -God morgon.
-Ers Majestät.
Okej, så…
…den unga Edward VIII:s dagböcker,
där han beskriver en frukost med sina föräldrar år 1917.
Ett brev hade anlänt från premiärministern Lloyd George.
Premiärministern hade gått med på att låta hämta familjen Romanov till England,
men han ville ha kungens godkännande.
Ska jag svara jakande?
Till att undsätta dem?
Visa det för din mor.
Hennes bedömning överträffar alltid min.
Vad säger du, min kära?
Ska vi skicka hjälp?
Nej.
Det skulle vi nog få ångra.
Ni förstår, det var rivalitet mellan de två kvinnorna.
Jaha.
Ursäkta mig.
Ja. Det var rivalitet mellan dem,
ända sen deras tid som unga tyska prinsessor,
innan de gifte sig.
Alexandra var sötare och från en finare familj.
Men det var min farmor Mary som valdes ut åt Edward VII:s äldsta son.
Ja.
Men först efter att Alexandra hade avvisat honom
och istället gift sig med Nikolaj Romanov. Därav rivaliteten.
Mary ville inte bli brädad av den sötare Alexandra här i England.
Det är en fin teori.
Även om man bortser från att min farmor var lyckligt gift med kung Georg,
förvånar det mig att ingen av alla de böcker du läst på olika språk,
tog upp det verkliga skälet till att Mary inte ville ha Alexandra här.
Det hade inget med rivalitet att göra.
Min farmor hade fullt upp med att skydda monarkin
mot en folklig revolt för att oroa sig för att bli brädad.
Att erbjuda familjen asyl inbegrep ett mycket större hot.
Motståndet mot tsaritsan var stor i England,
då hon sågs som pro-tysk och vi låg i krig med dem.
Ers Majestät.
Sanningen är att drottning Mary…
Nyheter från Ryssland.
…blev förkrossad när hon fick veta att de var döda.
…Kejserliga Höghet tsaren är död.
Men som regent
kan man inte visa såna känslor. Man trycker undan dem.
Den tystnaden blir en del av ens eget dna.
Men det är lovvärt att du är så intresserad och läser så mycket.
Sen min dotters död
har jag låtit mig uppslukas av böcker.
-Och av hästkörning. -Ja.
Ja. Det har varit till stor hjälp. Vilket gäng.
Jag hörde det.
Är det inget för Norton?
Nej.
Våra intressen, våra liv, verkar växa isär mer och mer.
Men jag skulle aldrig lämna honom.
Eller Broadlands.
Leonora är begravd där. Jag måste kunna gå dit varje dag.
Huset behöver mig. Han också.
Din pliktkänsla gläder mig.
Och ditt engagemang för äktenskapet,
och till ett hus som har betytt mycket för mig.
Philip och jag tillbringade vår smekmånad där.
Ja.
Det är viktigt att folk förstår hur sammansvetsade våra familjer är.
Ser de hertigen av Edinburgh ute med en vacker ung följeslagare,
vore det irriterande om de tog sig friheten att dra fel slutsatser.
Så du kan väl åka med mig till kyrkan när vi firar jul i Sandringham?
Så kväver vi det i sin linda.
Tack för att du kom.
God jul.
-God morgon. -Ers Majestät. God jul.
-God jul. -God morgon.
Den där känner jag igen.
God jul. Det här är Timmy.
Får han följa med er till Buckingham Palace?
Tack.
Premiärministern, Ers Majestät.
-Premiärministern. -Ers Majestät.
Det gläder mig att kunna berätta
att de ryska forskarna nu har bekräftat att det är tsar Nikolajs kvarlevor,
så nu kan familjen begravas officiellt.
Så bra.
President Jeltsin lät upprymd i telefon
och hoppades att vi nu kunde dra ett streck över det hela,
och att våra länders vänskap och samarbete kunde återupptas.
Var han upprymd eller salongsberusad?
Bra fråga.
Jeltsin verkar vara uppriktig i sin önskan att införa demokrati.
Man önskar bara att han ledde med mer…
Nykterhet?
Auktoritet.
Rapporter från Ryssland pekar på ett farligt instabilt läge.
Risken är att det resulterar i hårdfört ledarskap,
och då är vi tillbaka på ruta ett.
Jag ser helst ruta ett vad gäller Ryssland
som tillståndet på vänskapen, inte fiendskapen.
Det är lätt att glömma att våra länder, delvis tack vare släktband,
har varit mer framgångsrika som allierade än som fiender.
Ser man det så är revolutionen och Kalla kriget
små bakslag i ett långvarigt och lyckligt äktenskap.
På tal om lyckliga äktenskap: Låt mig gratulera.
Er bröllopsdag är i helgen.
Ja.
Fyrtiosju år.
Hittills.
Och ni och mrs Major?
Tjugofyra år i år.
Då måste vi göra nånting rätt.
Vad tror ni att det är?
En minnesvärd redogörelse för ett lyckosamt äktenskap
kommer från Dostojevskijs fru Anna.
Hon och Fjodor var, skrev hon, av olika karaktär.
Olika temperament.
Helt motsatta åsikter,
samtidigt som de aldrig försökte förändra varann.
Eller lägga sig i den andras själ.
Det, ansåg hon, gjorde att de kunde leva i harmoni.
Genom att inte ha nåt gemensamt?
Nyckeln till ett lyckligt äktenskap.
Vänta. Var är den?
Var är den?
Nej, du vill inte ha den.
Låt bli den. Duktig vovve.
Vart tog den vägen? Är du med?
Kom.
Här. Var är den? Kom, vi går hitåt.
Kom, hundar!
Är ni med?
Så där.
Mycket bra.
Här har vi en till.
Vem vill ha godis?
Kom, då.
Duktig vovve. Kom.
Var är den? Är du med?
Var är den?
Duktig pojke.
Undertexter: Love Waurio