EN NETFLIX-SERIE
Ingen forbereder dig på, hvordan en separation er.
Det er et sært ingenmandsland.
Eller ingenkvindesland.
Man er ikke gift eller single.
DI: SYG OPTAGELSE
Man er hverken royal eller normal.
Man er en furie.
Et mytologisk væsen.
Halvt kvinde, halvt fugl.
Det ene øjeblik er man højt oppe og i centrum.
Det næste øjeblik styrter man til jorden.
JEG BLIVER ALDRIG DRONNING
Man rammer jorden med et drøn.
Ingen at betro sig til.
Eller holde en med selskab.
Med børnene havde vi i det mindste hinanden.
Nu starter William på Eton.
Tænk, at han har nået den alder.
Tak.
Han bliver så stor.
Og han har altid støttet mig.
Nu han er væk, er jeg ret fortabt.
-Av! -Undskyld.
Er alt okay deromme?
Jeg er lidt distræt i dag.
Jeg ævler om mine ligegyldige problemer, mens du og Joe står med så meget.
-Ved I, hvornår han skal opereres? -I næste uge.
-Så lad mig holde dig med selskab. -Nej. De har alt for travlt.
Ikke med noget vigtigt.
INGENKVINDESLAND
-William, vink! -Herovre, William!
William, smil til kameraet.
Du er så smart i dag.
William, hvordan føles første skoledag?
Vil du savne din far?
-Grim håndskrift. -De optog ham alligevel.
-Jeg skrev vist forkert. -Det betyder sikkert intet.
Religion?
Church of England.
En dag er du dens overhoved.
Det var flot.
-Velkommen. -Velkommen.
-Du behøver ikke pylre om ham. -Han skrev under det forkerte sted.
Måske fordi du hang på nakken af ham som en grib.
-Som en god mor! -Nej.
Tak. Det glæder jeg mig til.
Det var flot.
Det hele skal nok gå.
Er du trist eller ensom, så se ud ad vinduet, og vink til farmor.
Okay.
Farvel.
Det er prins Williams første dag på Eton.
Ja.
Tænk, at han er 13. Som tiden dog flyver.
Mon ikke.
Robert, jeg har glemt, om De…?
Ja, jeg gjorde.
-Og Deres søn? -Alexander starter til næste år.
Det kunne være rart at invitere William herover til te.
Hvis man må det.
God idé.
Jeg vil ikke bryde reglerne.
Jeg taler med hans kostlærer.
Tak.
Charles Spencer, prinsesse Dianas bror er den seneste kendte,
der bliver offer for, at private breve lækkes til pressen for penge.
Jarl Spencers egen sikkerhedschef, Alan Waller,
gav efter sigende et brev til avisen Today.
I brevet kritiserede jarlen prinsessens opførsel.
Der er en artikel om afsnittet om fødselsdepression.
-Vil du høre rosen? -Altid.
"Martin Bashir går til emnet med stor værdighed og dybde
og nægter pure at udnytte private lidelser for at lave dyneløfteri eller melodrama."
Seertallene er ligeglade med rosen.
Vi blev slået stort af World In Action.
Ja, vi fik tæsk af den største kanal på reklame-tv.
Jeg har måske en idé, der kan vende skuden.
Sig frem.
Prinsessen af Wales.
Hvad med hende?
De amerikanske netværk vil have hende.
De mener, at når nu Charles blev interviewet af Dimbleby,
bør Diana også svare igen.
Hun overvejer det åbenbart.
Lad os spørge hende.
Hvorfor skulle hun tale med os?
Amerikanerne kan flyve hende over og give en formue til en af hendes fonde.
Hvad kan vi tilbyde? Pølsehorn fra BBC's kantine?
Lige netop. Det er BBC's kantine.
Ikke CBS eller ABC, men flagskibet og dets omdømme.
Det er vigtigt.
Men Panorama laver dybdeborende journalistik. Diana er kendis-sladder.
Det mener jeg ikke.
Diana er gift med kronprinsen, moder til en tronarving.
Og hun er på bristepunktet, fordi de har behandlet hende sådan.
Og Panorama passer fint til en national institution i kaos.
Et monarki, folket ikke kan lide eller har tiltro til,
og som ødelægger en af deres egne.
Det er stort!
Hvordan får vi hende?
Okay, det skal ligne et almindeligt bankudtog
med indbetalinger fra News International.
"News International". Fint.
-Kan det… Gør det større? -Ja.
Ja.
Islingtons beboere stiller spørgsmål
til planer om en ny togterminal på St. Pancras.
Linjen vil gå gennem Islington…
-Til hvilken konto? Alan James Waller.
W-A-L-L-E-R.
Okay, lav et til med indskud fra Penfolds Consultants og så "Jersey" nedenunder.
Okay.
Det skal se uldent ud og lugte af skattely.
En af Kanaløerne. Det skal nok vække opsigt.
Lad os se engang.
Penfolds.
Okay. Det er fint.
Godt.
Lord Spencer, Martin Bashir.
-Goddag. -Tak, fordi De ville mødes.
Kom ind.
Lad mig indlede med at sige,
at jeg beundrer Deres arbejde som korrespondent for NBC News.
Så De mine programmer?
-Dem troede jeg ikke, folk så her. -Jeg gjorde.
De har inspireret mig i mine egne programmer.
Mange tak.
Hvad kan jeg hjælpe med?
De kender til historierne om telefonaflytning af offentlige personer,
hvor optagelser af private samtaler blev lækket til pressen?
-Naturligvis. Det skete også for mig. -Det ved jeg.
Da jeg først hørte om retsforbuddet
mod Deres tidligere sikkerhedschef, Alan Waller, borede jeg lidt i det.
Det viser sig, at pengene til mr. Waller ikke blot kom fra aviserne.
Hans bankudtog har indbetalinger til ham.
For det første fra News International, der ejer avisen Today,
men det bliver værre.
De kom også fra et selskab
med hjemsted i Jersey
for uspecificerede tjenesteydelser.
Jeg tror, det er et skuffeselskab.
Det kan være sikkerhedstjenesten.
Hvadbehager?
Så MI5 eller GCHQ kan have været hovedorganisationerne bag det hele.
Du gode gud.
Så jeg tænkte, at aflytter de Dem,
kunne Deres søster så også være offer for sikkerhedstjenestens beskidte kneb?
Og så fandt jeg det her.
Oplysninger om endnu en konto på Kanaløerne.
Der modtog Patrick Jephson penge.
-Hendes privatsekretær. -Ja.
Er han involveret?
Jeg tror,
at Jephson og sikkert andre tæt på prinsessen faktisk er spioner,
der rapporterer om hendes privatliv til sikkerhedstjenesten.
Måske efter ordre fra hertugdømmet Cornwall.
Steve Hewlett.
Hallo, De taler med Charles Spencer.
Lord Spencer, hvad kan jeg hjælpe med?
Jeg har lige holdt møde med Deres reporter Martin Bashir.
Ja?
Jeg ville høre, hvor pålidelig De mener, han er.
Martin er en af vores bedste folk.
Jeg kan altså stole på ham og det, han beretter?
Ja.
Han er en førsteklasses, prisbelønnet journalist.
Mange tak for hjælpen.
Han bliver kørt til operation nu.
Tænk nu positivt.
-Hvilket hospital er det? -Royal Brompton.
-I South Kensington? -Ja, men De behøver ikke komme.
Jo, jeg insisterer. Du er altid så god mod mig.
Jeg går igen. De lægger ham i narkose nu.
Hallo?
Blåt team til intensivafdelingen.
-Mrs. Toffolo? -Ja.
Den første operation gik godt,
men en halv time efter han kom op på afdelingen,
fik Deres mand desværre store blødninger efter operationen.
Vi måtte operere ham med det samme på afdelingen.
Heldigvis er Josephs tilstand stabil nu.
Tak.
Jeg vil dog gerne operere ham igen for at se alting godt efter.
Hos bypass-patienter oplever 5-10 % den type komplikationer.
Det afgørende er at gribe hurtigt ind,
og at vi opdagede det så hurtigt.
Tak, doktor.
Joe skal nok klare den.
Du hørte, hvad lægen sagde.
Han var flot, ikke?
Hvem?
Dr. Khan.
Navnet stod på hans sko.
-Jeg så ikke hans sko. -Så du hans øjne?
Nej.
Han havde smukke øjne.
Varme.
Rare.
Han havde også pæne hænder.
Det eneste, jeg vil vide om mandens hænder,
er, de ikke ryster, når han holder en skalpel.
-Er han fra Pakistan? -Det ved jeg ikke.
Det er han nok.
Med et navn som Khan.
Hallo?
-Hej, min egen. -Hej, mor.
Har du det godt?
Ja, okay.
Er du faldet godt til?
Får du hjælp til skjorteflippen? Knapperne er svære at knappe.
-Du skal jo ikke blive kvalt. -Jeg har vænnet mig til det.
Hvordan er de andre? Har du fået nogle venner?
Et par stykker.
Er det alt, du har at sige? Tal lidt med mig.
Savner du mig?
Ja.
Jeg savner dig så meget.
Min kloge, ordknappe ugle.
Farmor har inviteret mig til te.
Det lyder rart.
Bare jer to?
-Ja. -Husk at sige noget pænt om mig.
Hvorfor? -Jeg ser hende næsten aldrig.
Hun er nok vred på mig.
-Hvad var det? -Hvad?
Hørte du også et klik?
Nej.
Vi skal passe på.
Folk vil lytte til vores samtaler.
Der er mikrofoner overalt.
Okay.
Jeg må hellere gå. -Godt. Farvel.
Hallo?
Det er ikke noget, jeg bare tror.
Jeg hører klik i telefonen.
Så vidt jeg ved, går alle opkald til og fra paladset gennem omstillingen.
-Det er svært at aflytte telefonerne. -Men ikke umuligt.
Og har De tjekket lamperne?
Ikke endnu.
-Men det bad jeg Dem om. -Det bliver ordnet i dag.
Deres bror ringede.
Han vil meget gerne se Dem.
-Hvorfor? -Det sagde han ikke.
Deres Kongelige Højhed.
Det er hende!
Se. Hej!
-Hej. -Stik mig kameraet.
Tag et billede!
Hej!
-Hvad så, Diana? -Se! Det er Diana!
Åh gud.
Du gode gud.
Hejsa, Carlos.
Hurtigt. Luk døren bag dig.
Charmerende. To års stilhed, og så hilser du sådan på mig.
Den stilhed valgte du selv.
Og goddag.
Kom ind.
Jeg mødtes med en journalist fra BBC for et par dage siden.
Han hedder Martin Bashir.
Han…
…ville tale om sikkerhedstjenestens overvågning af offentlige personer.
-Kan du huske min sikkerhedschef? -Der lækkede vores brev. Ja.
Det viser sig, han modtog penge.
Bashir viste mig nogle bankudtog. Et fra News International. Et fra…
…et skuffeselskab i Jersey, der åbenbart dækker
over sikkerhedstjenesten.
Nå, men…
Bashir mener altså, at du også er under overvågning.
Du ved, hvad jeg tror. De har udspioneret mig i årevis.
Derfor fyrede jeg mine personlige beskyttelsesfolk.
-Det er ikke kun politiet. -Hvem er det mere?
Kommandør Aylard.
Charles' privatsekretær?
Og din egen privatsekretær.
Patrick? Nej!
Bashir har beviser.
Nå, men…
Du bør møde ham og høre det direkte fra ham selv.
Jeg foreslår det kun, fordi han er hæderlig nok.
Er alt andet i orden?
Jeg tror, de pillede ved bremsen i min bil.
Hvad?
Måske skal den bare til syn.
Godt.
Fortæl mig nu om skolen.
Den er meget større end Ludgrove.
Jeg farer hele tiden vild.
Og alting hedder noget særligt.
Jeg kunne ikke finde tilbage mit hus.
En af de store sagde, det var til højre ved "den brændende busk".
Jeg anede ikke, hvad han mente.
-Men det er… -En lygte.
Ja.
Semestre hedder…
Halve.
-Lektionerne hedder… -Divisioner.
-Og lærerne hedder… -Næb!
De store drenge er kæmpestore. Som aber!
-Kiosken sælger barberblade. -Dem får du også brug for.
-Nej, jeg gør ej. -Jo, du gør.
Stemmen går i overgang. Dine fødder vil lugte og være store.
Du vil ligne en kæmpe i forhold til os andre.
Især når du spiser så meget.
-Det smager godt. -Du glemmer, jeg også gik på Eton.
Ikke som almindelig elev.
For at læse forfatningshistorie med viceforstander Marten.
Din far skulle også gå der.
Han glædede sig sådan.
Men Philip havde andre idéer.
Så han gik i skole i Skotland.
Det ved jeg.
-Han taler stadig om det. -Stadigvæk?
Ja.
-Hvordan går det med jer? -Med far?
Han er bare far.
Og mor?
Hun bad mig tale pænt om hende.
Hun siger, I ikke ses.
Jeg er så let at finde.
De siger det i nyhederne.
Og de hejser flaget dér, hvor jeg er.
Hun er altid velkommen.
Godt.
Bekymrer hun dig?
Nogle gange.
Det bør et barn ikke gøre med sine forældre.
Jeg vil bare have, at hun er glad.
Men hvad laver han?
…kæderne af, og lod ham komme ind.
Wow.
Goddag.
Goddag!
Goddag.
Det er godt, mor.
Tak, lille skat!
Det føltes meget jordnært.
Hun kommer her de fleste dage.
Først besøgte hun sin ven, men nu taler hun med de andre patienter.
-Det gør alle i bedre humør. -Uden presse og fotografer?
Hun kommer bare helt alene.
Uden livvagter.
Vent her.
Hej.
Jeg ville bare sige tak for alt, De gør.
Jeg taler bare og holder dem med selskab.
Deres arbejde er vigtigere.
Jeg gør det tekniske, men ikke det mirakuløse.
Med at gøre folk glade.
Det, De gør, er ganske mirakuløst.
Jeg er bare en venlig, velhavende dame.
Godt at se Dem igen.
I lige måde.
Er De her om en time?
Så holder jeg frokostpause.
Midt om natten?
Ja.
-Godt. Ja. -Tag op på tredje sal.
Ved siden af elevatoren er der en automat.
Det er mere privat end kantinen.
Undskyld.
Hvad må jeg byde på?
Hvilke chips vil De have?
Bare almindeligt saltede?
Ja tak.
Godt valg.
-Hvorfor har jeg ikke set Dem for nylig? -Jeg var bortrejst.
Jeg besøgte min familie i Pakistan.
Jeg har været i Pakistan. På solorundtur i 1991.
Det husker jeg. Hele landet var på den anden ende.
Det gjorde dybt indtryk på mig.
Det smager lækkert.
Ja, ikke?
Jeg elsker junkfood.
Det er uventet sexet.
Jeg husker Badshee-moskéen.
Badshahi.
Hvor jeg sad på en lille pude.
De gav mig et smukt tørklæde at iføre mig.
Dupatta.
Imamerne talte om harmoni på tværs af religion.
Jeg tænkte, jeg kunne være lykkelig,
hvis jeg fandt en flot, pakistansk ægtefælle.
Idéen er teoretisk set god.
I praksis kan de traditionelle værdier være lidt udfordrende.
Som den familie, jeg giftede mig ind i?
Jeg skulle klæde mig ærbart.
Tale med lav stemme.
Gå et skridt bag min mand og altid kalde ham "sir".
Jeg måtte ikke have meninger eller få en uddannelse.
Jeg skulle sværge, jeg var jomfru, før de lod mig gifte mig med ham.
Det er jeg ked af.
Godt. Dessert?
Chokolade?
Perfekt.
Har De selv et konventionelt, arrangeret, pakistansk ægteskab?
Nej. Slet ikke.
Jeg er fri som fuglen.
-Det ændrer sig ikke med mit job. -Hvorfor ikke?
For det første
har jeg næsten aldrig fri.
Heller ikke til en biograftur fredag aften?
Biografen?
Der har jeg ikke været i evigheder.
Er der en film, De gerne vil se?
Apollo 13?
Så lad os se den.
De kan ikke gå i biografen.
De er verdens mest genkendelige kvinde.
Det ville skabe folkeopstand.
Jeg har nu gjort det før.
-Martin. -Lord Spencer.
-Godt at se Dem. -I lige måde. Min søster er ovenpå.
Min bror fortalte om samtalen med Dem.
-Der bekræftede, hvad jeg tror. -Ja.
Min telefon klikker. Ting, jeg siger, dukker op i pressen.
Ting, ingen kunne vide uden at aflytte mig.
Hvem tror De, det er?
Politiet og sikkerhedstjenesten.
-De er loyale mod kongefamilien. -Og hvorfor tror De, de gør det?
Fordi hun er en trussel.
Fordi hun har magt. Fordi hun er populær.
Og måske fordi De ved meget.
Jeg ved alt.
De frygter, hvad De kan sige.
Så de intimiderer og latterliggør mig.
Så jeg virker paranoid eller gal.
-Det er jeg ikke. -Nej, De er blot en trussel.
Og jo større truslen er, jo større løgne kræver det at undertvinge den.
Jeg har talt med folk i MI6.
Kontakter, jeg har haft i årevis som journalist.
De bekræfter, at Deres chauffør, Steve Davies, er involveret.
Steve?
For et år siden besluttede man i "etablissementet"
at indlede et direkte angreb mod Dem.
Et koordineret forsøg på at vælte Dem og fordrive Dem fra landet
og tvinge Dem til udlandet.
Til Canada eller USA.
-Det sker ikke. -Det må du sørge for.
Hvad skal hun gøre?
Jeg synes, det bedste vil være at fortælle Deres side af historien.
Tale åbent om det. Fortælle folk sandheden.
Og det siger sig selv,
at vi gerne vil hjælpe Dem med det i Panorama, hvis De vil.
Jeg synes, vi skal tænke over det.
Du behøver ikke beslutte noget lige nu.
Mange netværk i USA er allerede interesserede.
Det ved jeg.
Oprah Winfrey.
Barbara Walters.
-Ja. -Og David er en ven.
-David? -Frost.
-Ville De lade Dem bestemme? -Næ, men jeg er god til den slags.
Vi ville helt sikkert lade Dem bestemme.
Og De ville være beskyttet af verdens bedste brand,
hvad angår pressens integritet. Nemlig BBC.
-Vil De mødes og tale mere om det… -Ja tak.
Her er mit privatnummer.
Tak.
Ja.
Godt.
Skal vi gå?
-Hvor har De hjemme? -Wimbledon.
Nej, oprindeligt.
Jeg er født i Wandsworth. Mine forældre er fra Pakistan.
Talte De urdu eller punjabi som barn?
Engelsk.
Interessant.
Sikke et sammentræf.
-Ja. -Så…
-Ja. -Efter Dem.
Tak for Deres diskretion…
Hun er syg efter at tale.
Hun åbner munden, og bredsiderne vælter ud.
Hun vil rive det hele ned.
-Jeg tror, hun kan lide mig. -Hvad?
Ikke på den måde. Men at jeg er fra Pakistan.
Du fortæller altid, hvor britisk du er.
Men for hende var det en særlig forbindelse.
Hun bed sådan mærke i det.
Det var sært.
-Hilser De nu ikke på mig? -Goddag.
Ti, ni, otte, syv, seks…
Tændingssekvens startet.
Tre, to, en…
Tænding.
Houston, vi passerede tårnet kl. 13:13.
Okay, vi er med.
Kan den seriøse, alvorlige doktor sige mig en ting?
Hvordan foregår en hjerteoperation?
Vi lægger patienten i narkose og åbner brystkassen.
Hvordan?
Med en skalpel.
Snittet er 25-30 centimeter langt.
Hvor starter man?
Her.
Og så nedefter.
Må jeg?
Ja.
Til her.
Så brækker vi brystbenet.
Av.
Man er jo i narkose og mærker intet.
Jeg mærker nu alt.
For at blotte hjertet.
Hvor er hjertet?
Hjertet er her.
-Er det ikke her til venstre? -Forhåbentlig ikke.
Det skal være på sin plads i midten.
Må jeg?
Ja.
Lige her.
Kan du mærke det?
Ja.
Er det knust?
I tusind stykker? Efter års forsømmelse og ondskab?
Nej, det føles okay.
De har en stærk puls.
Det var jeg nødt til at have. For at overleve.
Fortsæt.
Så kobler vi patienten til en hjerte-lungemaskine.
Så skaber jeg en ny rute udenom den blokerede arterie.
Kræver det snilde?
Det lyder sådan.
Øvelse gør mester.
Og efter seks ugers rekonvalescens er man så god som ny.
Tak.
Der fiksede du mit hjerte.
Jeg går nu.
Mange tak.
Godnat.
Får jeg ikke et rigtigt kys?
Hvad ser De i mig?
Jeg er gennemsnitlig,
socialt kejtet,
lettere overvægtig og arbejder for meget.
Jeg frygter, at De tror,
jeg er noget stort.
Noget glamourøst og overjordisk, man bør frygte.
-Det er De jo. -Nej.
Jeg er ingen mere.
Jeg er virkelig ingen.
Jeg har intet.
Ingen ægte venner.
Intet formål, ingen rolle.
Ingen familie.
Jeg har jo allerede haft en prins.
Han knuste mit hjerte.
Nu vil jeg have en frø, der kan gøre mig glad.
Sikken dejlig overraskelse.
Jeg ville diskutere noget.
Om din nabo.
Hvem af dem?
På Kensington Palace har man jo så mange.
Den problematiske.
Det hjælper ikke.
Den prominente?
Den lidt ustabile?
Nå, den nabo.
Jeg drak te med William forleden,
og jeg tror, han er stærkt bekymret for sin mor.
Det er han nok, den stakkel.
Jeg tænkte, du måske vidste mere.
Du taler med Diana, ikke?
Hvorfor tror du det?
Du siger altid, du nærer sympati for hende.
Jeg forstår hende.
Som outsider.
Som en med indviklede følelser.
Som en, der har svært ved at leve et normalt liv.
Som en med
flair og personlighed.
Og stjernekvalitet.
Ja.
Systemet er ikke altid let for folk som os.
Men derfor taler vi ikke sammen.
Eller betror os til hinanden.
Diana kommer og går.
Jeg aner ikke, hvad hun laver.
-Hej. -Hej.
Okay. Jeg har bedt om et par tjenester, siden vi mødtes sidst.
Med paladsets telefoner viser det sig, at mindst tre af dem er blevet aflyttet.
Du blev skygget to gange i denne uge.
Ikke af paparazzi, men af sikkerhedstjenesten forklædt som dem.
-Deres privatsekretær… -Patrick.
Nu ved vi det med sikkerhed. Hans kontoudtog bekræfter det.
Han har modtaget penge
til samme konto på Kanaløerne
som Charles' privatsekretær, kommandør Richard Aylard.
Du gode gud.
Og mine venner?
Udspionerer de også dem?
Jeg ville være påpasselig med vennerne.
Jeg har lært, man ikke kan stole på nogen.
På urdu siger man:
"Jitne muh utni baatein".
"Jo flere munde, jo mere tale."
Ja.
Jeg beklager.
Men jeg forstår lidt af, hvordan det er, når man har alt imod sig.
Jeg voksede op i fattigdom.
Indtil jeg var ni måneder, boede vi på et herberg.
Jeg var dobbelt så flittig som alle andre for at komme ind hos pæne, hvide BBC.
Jo større succes jeg får, jo mere hader de mig.
De siger det ikke.
Men man fornemmer blikkene.
I eufemismerne.
Jeg ved, hvordan det er at blive nedgjort og forfulgt.
Hvordan det er at være outsider i en hæderkronet britisk institution.
Men hvis de tror, de kan kue os,
så kan de godt tro om igen.
Det betyder meget for mig.
At blive forstået.
Endelig at have en på min side.
Jeg har længtes efter at fortælle om, hvordan det er at være i den familie.
Hvor enormt ensomt det er.
Men…
…hvem kan jeg betro mig til?
Hvem kan jeg stole på?
Stol på mig.
Jeg lover, jeg beskytter Dem hele vejen.
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen