EN NETFLIX-SERIE
PRINSESSAN DIANA "FÖRSÖKTE TA LIVET AV SIG"
Ingen förbereder en på livet som separerad.
Det är ett udda ingenmansland.
Eller ingenkvinnasland.
Varken gift eller singel.
Varken kunglig eller normal.
Som en harpya.
En mytologisk varelse.
Hälften kvinna, hälften fågel.
Ena stunden flyger man högt i allas blickfång.
I nästa stund landar man med en duns.
Inte ens en duns. En krasch.
Ingen att prata med.
Ingen som håller en sällskap.
När barnen var här hade vi åtminstone varann.
Nu ska William börja på Eton.
Tänk att han redan är så gammal.
Tack.
Så vuxen.
Han har varit min klippa.
Jag vet inte vad jag ska göra nu.
-Aj! -Ursäkta.
Hur är det med dig?
Jag är lite ur slag idag.
Här babblar jag om mina fåniga bekymmer när du och Joe har det så svårt.
-Har ni fått ett operationsdatum än? -Nästa vecka.
-Låt mig komma och stötta dig. -Nej. Du är för upptagen.
Inte med nåt viktigt.
-Vinka, William. -Här, William!
Ge oss ett leende!
Vad stilig ni är idag!
William, hur känns det inför första skoldagen?
Kommer ni att sakna pappa?
-Usel handstil. -Vi tar honom ändå.
-Jag gjorde nog fel. -Det är ingen fara.
Vilken religion?
Engelska kyrkan.
Som du en dag ska leda.
Bra där.
-Välkommen. -Välkommen.
Måste du pjoska så med honom?
Han skrev på fel ställe.
Kanske för att du stod bakom och pressade honom.
-Stöttade. -Pressade.
Tack. Jag ser fram emot det.
Bra jobbat.
Allt blir bra.
Om du känner dig ensam, kan du vinka till farmor genom fönstret.
Då så.
Hej då.
Prins Williams första dag på Eton.
Ja.
Redan 13. Vart tar tiden vägen?
Ja.
-Jag har glömt. Robert, gick du… -Ja.
-Och din pojke? -Alexander? Han börjar nästa år.
Vi kanske kan bjuda hit William ibland på en kopp te. Om det går för sig.
-Vilken fin idé. -Men inte om det är emot reglerna.
Jag ska tala med hans husfar.
Tack.
Charles Spencer, prinsessan Dianas bror, är den senaste stora profilen
vars privata korrespondens läckts till pressen för pengar.
Earl Spencers egen säkerhetschef, Alan Waller,
ska ha gett tidningen Today ett brev
där earlen kritiserade prinsessans uppträdande.
Avsnittet om förlossningsdepression fick bra kritik.
-Vill du höra lite smicker? -Absolut.
"Martin Bashir behandlar frågan med överraskande tyngd och djup,
och vägrar orubbligt utnyttja ett privat lidande till billig voyeurism."
Det lyfte inte tittarsiffrorna.
World In Action slog oss igen
Jag vet. Vi blev återigen krossade av jätten inom reklam-tv.
Jag råkar ha en idé som kan ändra på det.
-Låt höra. -Prinsessan av Wales.
Ja?
De amerikanska tv-bolagen är på henne.
Charles gjorde ju sin intervju med Dimbleby, så de anser
att hon borde få chansen att svara. Hon funderar visst på det.
-Vi borde vara ett alternativ. -Varför skulle hon välja oss?
Jänkarna kan flyga henne världen runt och ge miljoner till välgörenhet.
Vad har vi att erbjuda? Korv från BBC:s personalkök?
Det är just det. BBC:s personalkök.
Inte CBS eller ABC, utan pålitliga BBC själv.
-Viktigt. -Men vi gör Panorama.
Vi gör undersökande journalistik. Diana vore kändisskvaller.
Jag håller inte med, Steve.
Diana är fru och mor till våra framtida kungar.
Och hon närmar sig ett sammanbrott på grund av hur hon blivit behandlad.
Ett nationellt institut i fritt fall är väl Panorama om nåt.
En monarki vars status och trovärdighet sjunker i allmänhetens ögon
förgör en av sina egna.
Det är stort.
Hur skulle vi nå henne?
Det måste se ut som ett kontoutdrag
som visar betalningar från News International.
"News International." Okej.
-Kan vi göra den större? -Visst.
Bra.
Islingtonbor har ifrågasatt planerna
på en ny internationell terminal vid St. Pancras.
Den ska gå igenom Islington…
-Till vilket konto? -Alan James Waller.
W-A-L-L-E-R.
Okej. Då gör vi en till
med betalningar från Penfolds Consultants med "Jersey" nedanför.
Okej.
Det ska se skumt ut, som ett offshore-konto.
På Kanalöarna. Det lär han reagera på.
Får jag se?
Penfolds.
Okej. Vad bra.
-Lord Spencer. Martin Bashir. -Trevligt att träffas.
-Tack för att ni tar emot. -Kom in.
Låt mig börja med att säga
att jag tyckte om ert arbete som korrespondent åt NBC News.
Har du sett det?
-Jag trodde inte nån tittade här. -Jag gjorde det.
Ni inspirerade mig i mitt eget arbete.
Tack.
Vad kan jag hjälpa dig med?
Ni har säkert hört talas om telefonavlyssningar av offentliga figurer,
där inspelningar av intima samtal har läckt till pressen.
-Ja, självklart. Det hände mig. -Jag vet.
När jag hörde talas om er anmälan
mot er före detta säkerhetschef Alan Waller, grävde jag lite i det.
Det visade sig att pengarna till mr Waller inte bara kom från tidningarna.
Kontoutdragen visar betalningarna som gjordes.
Först från News International, som äger tidningen Today,
och sen, ännu lömskare…
…från ett annat bolag, som är registrerat på Jersey,
för ospecificerade tjänster.
Det andra bolaget verkar vara ett skalbolag
möjligtvis för säkerhetstjänsten.
Va?
Med andra ord kan MI5 eller GCHQ ha legat bakom läckorna.
Herregud.
Sen tänkte jag att om de buggar er…
…kan även er syster ha fallit offer för säkerhetstjänstens fula knep.
Sen hittade jag det här.
Information om ett annat konto, även det registrerat på Kanalöarna,
som gjort betalningar till Patrick Jephson.
-Hennes privata sekreterare. -Ja.
Är han med på det?
Jag tror att Jephson
och eventuellt fler i prinsessans närhet är spioner,
som rapporterar om hennes privatliv och får betalt av säkerhetstjänsten,
möjligtvis på befallning av hertigdömet Cornwall.
-Steve Hewlett. -Hej, det här är Charles Spencer.
Kan jag hjälpa er med nåt?
Jag har precis träffat en av era reportrar. Martin Bashir.
Jaså?
Jag undrar i vilken grad du går i god för honom.
Martin? Han är en av våra bästa.
Så jag kan lita på honom och det han säger?
Ja.
-Han är en prisbelönt journalist. -Okej. Tack så mycket.
Det är bekräftat. Han ska in nu.
Tänk positiva tankar. Vilket sjukhus är det?
-Royal Brompton. -I South Ken?
-Ja. Men du behöver inte komma. -Sluta. Du finns alltid där för mig.
Jag måste lägga på. Han ska sövas nu.
Hallå?
Blå teamet till intensiven.
-Mrs Toffolo? -Ja.
Den första operationen gick bra, men efter en halvtimme
är jag rädd att din man drabbades av omfattande blödningar.
Vi tvingades agera omedelbart och operera på plats.
Men Joseph är lyckligtvis stabil nu.
Tack.
Jag skulle vilja ta tillbaka honom till operationssalen
för att kontrollera att allt är bra.
Såna här komplikationer tillstöter hos 5-10 % av bypasspatienterna.
Tiden är en avgörande faktor,
och faktum är att vi hittade det tidigt.
Tack, doktorn.
Joe klarar det här. Du hörde vad doktorn sa.
Rätt så stilig, va?
-Vem? -Dr Khan. Namnet stod på träskorna.
-Jag såg inte skorna. -Såg du ögonen?
Nej.
Ögonen var underbara.
Varma. Snälla.
Händerna var också fina.
Det enda intressanta med hans händer
är att de inte darrar när han fattar en kniv.
-Är han pakistanier, tro? -Jag vet inte.
Antagligen.
Med ett namn som Khan.
Hallå?
Hej, älskling.
-Hej, mamma. -Hur mår du?
Jodå. Okej.
Har du funnit dig till rätta?
Får du hjälp med kragen? Knapparna är hopplösa.
-Så du inte kvävs. -Det går bra. Jag har vant mig.
Hur är de andra pojkarna? Har du fått vänner?
En eller två.
Är det allt du har att säga? Prata med mig.
-Saknar du mig? -Ja.
Jag saknar dig massor.
Min kloka, enstaviga uggla.
Farmor har bjudit in mig på te.
Vad trevligt. Bara ni två?
-Ja. -Lägg ett gott ord för mig.
-Varför det? -Vi ses aldrig längre.
Hon är nog arg på mig.
-Vad var det? -Vadå?
-Jag hörde ett klick. Hörde du det? -Nej.
Vi måste se upp.
Det finns de som vill avlyssna våra samtal.
Det är buggar överallt.
Okej. Jag måste lägga på.
Okej. Hej då.
Hallå?
Det är inte inbillning, Patrick.
Det klickar på linjen titt som tätt.
Som jag förstår det går varje samtal,
såväl inkommande som utgående, genom palatsets växel.
-Att bugga nån skulle vara svårt. -Men inte omöjligt.
-Och lamporna? Är de kollade? -Inte än.
-Jag bad specifikt om det. -Jag ordnar det idag. Jag lovar.
Förresten så har er bror ringt. Han bad om ett möte snarast.
-Varför det? -Det sa han inte.
Ers Kungliga Höghet.
Titta, det är hon!
Titta. Hej!
-Hej. -Ge mig kameran!
Ta en bild!
Hallå!
-Hur är läget? -Titta, det är Diana!
Herregud.
Herregud!
Hej, Carlos.
Skynda dig. Stäng dörren.
Charmigt. Är det så du tar emot efter två års tystnad?
Det var du som valde tystnaden.
Och hej.
Kom in.
För några dagar sen hade jag ett möte med en reporter från BBC.
Han heter Martin Bashir.
Han…
…ville prata om säkerhetstjänstens övervakning av offentliga figurer.
-Minns du min säkerhetschef Waller? -Han läckte vårt brev.
Han fick regelbundna utbetalningar.
Bashir visade mig kontoutdrag.
Ett från News International,
och ett från ett skalbolag baserat på Jersey.
Det tycks vara en fasad för säkerhetstjänsten.
Hur som helst,
Bashir är övertygad om att nån bevakar dig också.
Du vet vad jag tror. De har spionerat på mig i åratal.
Därför gjorde jag mig kvitt mina personliga livvakter.
Det är inte bara poliserna.
-Vem mer? -Kommendörkapten Aylard.
Charles privata sekreterare?
Och din egen sekreterare.
Min Patrick? Nej.
Bashir har bevis.
Hur som helst…
Du borde träffa honom. Höra det direkt från honom.
Jag skulle inte föreslå det om jag inte litade på honom.
Är allt bra annars?
-De verkar ha mixtrat med mina bromsar. -Va?
Bilen kanske bara behöver service.
Okej.
Jaha. Berätta om skolan.
Den är mycket större än Ludgrove.
Jag går vilse hela tiden.
Allt heter nåt speciellt. Häromdagen hittade jag inte till mitt rum.
En äldre pojke sa åt mig att "ta höger vid Burning Bush".
Jag visste inte vad han menade.
-Det var tydligen en… -Lykta.
Ja.
-Terminer kallas inte terminer, utan… -Halvor.
-Lektioner är inte lektioner, utan… -Pass.
-Och lärare är… -Majjor.
Och de äldsta är enorma. Som gorillor.
-Skolkiosken säljer rakblad. -Du behöver dem snart.
Nej.
Jo. Du hamnar i målbrottet, får stora fötter som luktar
och tornar upp dig över oss som en jätte.
Särskilt om du äter så där.
Så gott.
Jag gick ju också på Eton.
Inte som en vanlig elev.
Vice rektorn undervisade mig i historia och om konstitutionen.
Jag ville sätta din pappa där och han såg fram emot det.
Men Philip ville annat.
-Så han gick i skola i Skottland. -Jag vet.
Han pratar om det än.
-Inte nu längre, väl? -Jo.
-Hur går det för er? -Med pappa?
Han är ju pappa.
Och mamma?
Hon bad mig lägga ett gott ord. Hon sa att ni aldrig ses längre.
Tja, det är ingen hemlighet var jag finns. Nyheterna brukar tala om det.
Det hissas upp en flagga på taket när jag vistas nånstans.
-Hon är alltid välkommen. -Vad bra.
Oroar du dig för henne?
Ibland.
Ett barn ska inte behöva oroa sig för sin förälder.
Jag vill bara att hon ska vara lycklig.
Men vad gör han?
…bort kedjorna och släppte in honom.
Oj.
Hej.
Hej på dig.
Vad bra, mamma.
Tack, älskling.
Det kändes väldigt jordnära.
Hon kommer så gott som varje dag.
Först för att träffa sin vän, men sen började hon tala med andra patienter.
-Alla blev glada. -Ingen press? Fotografer?
Nej. Hon kommer ensam. Utan livvakt, till och med.
Jag kommer strax.
Hej.
Jag vill tacka er för det ni gör.
Jag håller dem bara lite sällskap. Det är inget emot det du gör.
Jag sköter bara det tekniska, inte det mirakulösa:
att göra människor glada och tillfreds.
Det du gör är mirakulöst. Jag är bara en välbärgad medmänniska.
Kul att se er igen.
Detsamma.
Är ni kvar om en timme? Jag kan ta lunch då.
-Vid midnatt? -Ja.
Okej. Visst.
Åk till tredje våningen, så finns det en varuautomat bredvid hissen.
Det är mer avskilt än matsalen.
Jag ber om ursäkt.
Vad önskas?
Quavers? Cheesy Wotsits?
Eller lättsaltade?
Lättsaltade.
Bra val.
Varför har jag inte sett till dig de senaste veckorna?
Jag var bortrest.
Besökte släkten i Pakistan.
Jag var i Pakistan på en ensamresa 1991.
Jag minns det. Hela landet stannade.
Det gjorde intryck på mig.
Vad gott, förresten.
Eller hur? Jag älskar skräpmat.
Det är oväntat sexigt.
-Jag besökte Badshee-moskén. -Badshahi.
Badshahi.
Jag satt där på min lilla kudde.
Med en fantastiskt fin sjalett som de gav mig.
Dupatta.
Imamerna talade om harmoni mellan religioner,
och jag tänkte: "Vilken lycka om jag hade hittat en trevlig pakistansk make."
Det låter bra i teorin.
Men traditionella pakistanska värderingar kan vara lite utmanande.
Precis som i släkten jag gifte in mig i.
Jag ombads klä mig anständigt,
tala med låg röst,
gå ett steg bakom min man och tilltala honom med "sir".
Jag avråddes från att uttrycka en åsikt eller utbilda mig.
Jag fick svära att jag var oskuld innan jag ansågs lämplig som hans fru.
Jag beklagar.
Okej. Efterrätt.
En chokladbit?
Perfekt.
Utgör du ena hälften av ett konventionellt pakistanskt äktenskap?
Nej, det gör jag inte.
Jag är obönhörligt singel. Och så lär det förbli med det här jobbet.
Varför det?
För det första
är jag sällan ledig.
Inte ens för bio en fredagskväll?
Bio?
Jag minns inte när jag gick senast.
Finns det nån film du vill se?
Apollo 13?
Då ser vi den.
Du kan inte gå på bio.
Du är världens mest kända kvinna.
Det skulle bli kaos.
Jag har gjort det förut.
-Martin. -Lord Spencer.
-Kul att se dig. -Detsamma. Min syster är där uppe.
Min bror berättade om ert samtal.
-Det bekräftade mina misstankar. -Ja.
Klick på telefonlinjen, sånt jag sagt som dyker upp i pressen.
Sånt som ingen kan veta om de inte tjuvlyssnat.
Vem tror du avlyssnar mig?
Polisen och säkerhetstjänsten. Såna som är lojala mot kungafamiljen.
Men vad har de för intresse av det?
De ser henne som ett hot.
För att hon har makt. Hon är populär.
Och kanske också för det ni vet.
Tro mig. Jag vet allt.
-De är oroliga för vad ni ska avslöja. -Och därför försöker de skrämma mig.
Utmåla mig som paranoid.
-Men det är jag inte. -Nej. Ni är bara ett hot.
Och ju större hotet är,
desto större är lögnerna som ska tysta det.
Mina kontakter inom MI6,
såna som jag haft länge som undersökande journalist,
har bekräftat att er chaufför Steve Davies är inblandad.
Steve?
Och att etablissemanget för ett år sen inledde en fullskalig attack mot er.
Ett samordnat försök att tillintetgöra er och driva ut er ur landet,
tvinga er att bo utomlands.
Kanada eller USA.
-Inte en chans. -Låt dem inte vinna.
Vad ska hon göra?
Det bästa, enligt min uppfattning, är att berätta din version offentligt.
Var öppen med det. Låt alla få veta sanningen.
Och det säger sig självt
att vi på Panorama gärna hjälper till, om det är så ni vill göra.
Vi måste fundera på det här.
Du behöver inte ta några beslut just nu.
Flera amerikanska bolag är redan intresserade.
-Jag hörde det. -Oprah Winfrey. Barbara Walters.
-Ja. -Och David är en vän.
-David? -Frost.
-Skulle de ge er kontrollen? -Kanske inte, men jag är bra på sånt.
Vi skulle definitivt ge er kontrollen.
Och ni skulle vara skyddad av det främsta varumärket i världen
vad gäller journalistisk integritet: BBC.
-Om ni vill ses igen och diskutera det… -Ja, tack.
Här är mitt hemnummer.
Tack.
Ja.
Då så.
Ska vi säga så?
-Var är hemma? -Wimbledon.
Jag menade ursprungligen.
Jag föddes i Wandsworth, men har ursprung i Pakistan.
Talade du urdu eller punjabi hemma?
Engelska.
Vad intressant.
Vilket sammanträffande.
-Ja. -Så…
-Okej. -Du först.
Diskretionen uppskattas…
Hon vill hemskt gärna prata. Rena bomber skulle komma ut.
Hon vill riva ner templet.
-Och hon verkar gilla mig. -Va?
Nej, inte så. Att jag är från Pakistan.
Du tjatar jämt om hur brittisk du är.
Ja, men nu var det som ett speciellt band.
Vikten hon fäste vid det.
Det var konstigt.
-Ska du inte säga hej? -Hej.
Tio, nio, åtta, sju, sex…
Startar tändningssekvensen.
Tre, två, ett…
Tändning.
Houston, vi lämnade tornet kl. 13.13.
Okej, det är uppfattat.
Berätta, herr Höjdarläkare.
Hur går en hjärtoperation till?
När patienten är sövd, öppnar jag bröstkorgen.
-Hur då? -Med en skalpell.
Man gör ett snitt på 25-30 centimeter.
Var börjar man?
Härifrån
och nedåt.
-Får jag visa? -Ja.
Ner hit.
-Sen öppnar man bröstbenet. -Aj.
-Under narkos känner man inget. -Tro mig, jag känner allt.
För att blotta hjärtat.
Var sitter hjärtat?
Det sitter här.
-Inte här till vänster? -Förhoppningsvis inte.
Förhoppningsvis där i mitten.
Går det bra?
Ja.
Här.
Känner du det?
Ja.
Är det trasigt?
I tusen bitar? Efter alla år av försummelse och grymhet?
Nej, det känns bra.
Pulsen är stark.
Jag tvingades göra den stark. För att överleva.
Fortsätt.
Sen kopplar vi patienten till en hjärt-lungmaskin.
Sen skapar jag en ny väg runt den blockerade artären.
Är det pilligt? Det låter pilligt.
Det blir lättare med övning.
Och efter sex veckors återhämtning är man som ny.
Tack.
Du har lagat mitt hjärta.
Jag borde gå.
Tack så mycket.
God kväll.
Får jag ingen riktig kyss?
Jag förstår inte vad du ser i mig.
Jag är en genomsnittlig, socialt inkompetent
och lätt överviktig arbetsnarkoman.
Jag är orolig för att du ser mig som nåt… stort.
Nåt glamoröst och himmelskt att vara rädd för.
-Du är ju det. -Nej.
Jag är ingen längre.
Ingen alls.
Jag har ingenting.
Inga riktiga vänner,
inget syfte, ingen roll.
Ingen familj.
Och jag har redan haft en prins. Han krossade mitt hjärta.
Jag vill ha en groda som gör mig lycklig.
Vilken trevlig överraskning.
Jag ville höra mig för lite.
-Om din granne. -Vilken av dem?
På Kensington Palace har man så många.
Den besvärliga.
Du får vara mer specifik.
Den ryktbara?
Den till viss del instabila?
Jaså, den grannen.
Jag drack te med William häromdagen
och fick känslan av att han var väldigt orolig för sin mor.
Det tror jag säkert. Stackarn.
Du kanske vet mer. Du och Diana pratas väl vid?
Varför tror du det?
Du säger ofta att du sympatiserar med henne.
Jag lider med henne.
Som utomstående.
Som nån som är känslomässigt komplex.
Som nån som kämpar med att leva ett okomplicerat liv.
Som nån med…
…flärd och karisma.
Och stjärnkvalitet.
Ja.
Systemet är inte lätt för såna som oss, vet du.
Men det betyder inte att vi hörs. Eller anförtror oss.
Diana kommer och går.
Jag har inte den blekaste om vad hon gör.
-Hej. -Hej.
Okej. Jag har krävt in några gentjänster sen sist.
Vad gäller telefonlinjerna på palatset, så har minst tre buggats.
Ni har blivit förföljd två gånger den här veckan, inte av paparazzi,
utan av agenter från säkerhetstjänsten.
-Er privata sekreterare… -Patrick.
Sist var det en känsla. Nu vet vi. Kontoutdragen bekräftar det.
Han har fåt betalningar
till samma konto på Kanalöarna
som Charles privata sekreterare, kommendörkapten Richard Aylard.
Herregud.
Mina vänner, då? Spionerar de på dem också?
Jag skulle vara försiktig med dem.
Jag har lärt mig att man inte kan lita på nån.
Det finns ett ordspråk på urdu. Jitne muh utni baatein.
"Ju fler munnar, desto mer prat."
-Okej. -Jag är hemskt ledsen.
Men jag vet till viss del hur det är när folk gaddar ihop sig mot en.
Jag växte upp med bidrag.
Jag bodde på ett härbärge de första nio månaderna.
Jag fick jobba dubbelt så hårt som andra bara för att få in en fot på det vita BBC.
Ju mer framgångar jag når, desto mer agg hyser de.
De säger det inte rakt ut, men man känner det i deras blickar.
Eufemismerna.
Jag vet hur det är att bli ringaktad och förföljd.
Hur det känns att vara en utomstående
i en av landets mest omhuldade institutioner.
Men om de tror att de kan tysta oss…
…så får de tänka om.
Det betyder mycket för mig.
Att bli förstådd.
Och att ha nån på min sida.
Jag har länge velat få ut sanningen om hur det är att ingå i den här familjen,
hur ensamt det är.
Men…
…vem skulle jag tala med?
Vem skulle jag lita på?
Du kan lita på mig.
Jag ska skydda dig hela vägen.
Undertexter: Love Waurio