EN NETFLIX-SERIE
Endelig. Jeg fant den.
-Hva fant du? -Hvor?
Malibu.
Perfekt så langt hjemmefra?
Fordi jeg bor i Los Angeles nå.
Hvor mye?
Vel, den er rimeligere enn den forrige.
Men jeg må betale innskuddet i dag, ellers får Michael Douglas huset.
Hvem?
Gi deg, pappa! Skuespilleren!
Han vil også kjøpe det. Vi må handle raskt.
Det er det vakreste huset jeg har sett.
Og apropos perfeksjon er det en jeg vil at du skal møte.
-En jente. -Til meg?
Nei. Hun er min. Hun er noe for seg selv.
Har du tid til å treffe henne hvis jeg tar henne med til London i neste uke?
Ja da.
OK. Sender du privatflyet?
Er du gal? Til Los Angeles?
Vil du at vi skal betale 50 000 bare i bensin?
Stol på meg. Hun er verdt det.
Velkommen til "Monarkiet, landet tar et valg",
den største direktesendte debatten på TV noen gang.
Det er bare én ting landet har snakket om,
og det er dette programmet og deres rolle i monarkiets fremtid.
Disse to telefonnumrene forblir på skjermen gjennom programmet
idet vi spør: Vil dere ha monarki?
Ikke glem at det er 14 000 linjer som er åpne,
og de forblir åpne gjennom News at Ten.
Grunnen til at programmet sendes er at vi står overfor en mulig Charles III.
Han vil splitte landet…
-Du stemte "nei" til monarki. -…velge sitt neste statsoverhode.
Den rådende oppfatning i folket er…
Du stemte "nei" til monarki.
Faktum er at kostnaden av huset Windsor sammenliknet med…
Du har stemt "nei" til monarki.
…er skyhøyt.
-La Windsor-familien… -Du har stemt "nei" til monarki.
…mens vi velger vårt statsoverhode…
Du har stemt "nei"…
…"nei"…
Du har stemt "nei"…
Er de verdt pengene?
-Min påstand er… -…"nei"…
…et kjedelig land uten fargen kongefamilien gir det.
Folket i landet vårt ønsker seg friheten til
å være innbyggere, ikke undersåtter.
Du har stemt "nei"…
Du har stemt "nei" til monarki.
Hvis dere vil se en kong Charles og en dronning Camilla…
Du har stemt "nei"…
Hvis ikke holder dere opp rødt kort. Det ser ut som det blir nei.
Har kongelige skandaler ødelagt landets rykte?
-Et overveldende flertall sier ja. -…"nei"…
I siste kortvisning skal publikum si om de ønsker monarki…
Du har stemt "nei"…
Hvis ikke bruker dere det røde kortet.
Gratulerer med dagen
Gratulerer, kjære Lilibet
Gratulerer med dagen
Godt jobbet.
Klarte det jeg med ett blås?
Ønsk deg noe!
-Er den fra deg? -Ja, den er fra meg.
-Hva er det? -Hva er det?
-Se! Akkurat det jeg trenger! -Jeg sverger til dem, Lilibet.
De er veldig hendige.
Få se.
Det er et av mine. Huna Mill ved John O'Groats.
-Ja. -Flott. Veldig godt.
-Takk. -Vidunderlig.
Jeg sparte det beste til sist, mor.
-Dette blir bra. -La oss ta det av.
Å! Hva er dette?
Det er en…
Se. Du trykker på denne. Se.
Her er en liten sang jeg skrev
Du vil kanskje synge i et heftig drev
-Fryktelig festlig. -Genial.
Liker du den?
Den er fullstendig fantastisk.
-Du bør ha den over sengen. -Du kjøper alltid de beste presangene.
-Veldig flott. Ikke sant? -Ja.
-Vant du noe denne uken? -Ingenting.
Ingen av dere så vel det programmet forleden?
-Monarkidebatten? -Den var… forferdelig.
Jeg er redd jeg la meg.
Jeg så på. Da jeg så at det gikk i vår favør, slo jeg av.
-I vår favør? -Jeg så det nok ikke på samme vis.
Er kongefamilien verdt pengene? Mer enn halvparten sa "nei".
Kan du si tre fornuftige ting som kongelige gjør?
Det var 83 % som ikke klarte det.
Vil du ha en folkeavstemning om monarkiets fremtid?
Det var 70 % som sa "ja".
-Vil noen ha kong Charles III? -Det var 100 % som sa "nei".
Skam dere, rampegutter.
Nå som parlamentsvalget er i emning…
-Hva sier målingene? -Valgskred.
For Mr. Blair og Labour-partiet.
Jeg tror at vi med sikkerhet kan fastslå at det kommer endringer en gros.
Apropos endringer en gros, hva gjør vi med Hongkong?
-Leverer det i emballasje til kineserne? -Bestemor.
Det sa hun ikke.
Hongkong er jo vårt. Kineserne tar det fra oss.
Tar det tilbake.
Philip og jeg er i Canada når det skjer.
De foreslår at Charles drar til Hongkong i vårt sted.
Hongkong er åpenbart mer betydningsfullt. Som monark burde du vel være der?
En monark bør aldri delta på feiringer når kolonier kutter båndene.
Det er uverdig.
Som bryllupet til en du elsket, der du prøver å se glad ut på deres vegne.
-Det har jeg gjort. -Dra til Canada, vennen min.
La Charles ta seg av Hongkong.
Hei!
-Herregud! -Er det greit?
Kelly. Dette er G4. G4. Dette er Kelly.
Sier du at du ikke ante at ektemannen din ranet en bank på den tiden?
Nei. Jeg sier at jeg antageligvis var ute og handlet eller spiste lunsj.
Sånne ting kvinner som meg liker å gjøre.
Ikke vær redd for å fremføre den siste replikken litt mer sexy. Prøv igjen.
OK.
Nei. Jeg har jo sagt det.
Jeg var antageligvis ute og handlet eller spiste lunsj.
Du vet. Sånne ting kvinner som meg liker å gjøre.
Mrs. Farnham. Jeg aner ikke hva kvinner som Dem liker å gjøre.
Men ektemannen din kan få 15 år i fengsel.
-Vent. Hva føler jeg rundt det? -Hun er sint.
Lei av å bli bedratt.
-Sinnet henger i neste replikk. -OK.
Jeg er lei av å være uønsket!
En som er så nydelig som du er, vil aldri være uønsket.
Vent. Det var ikke replikken.
Jeg gikk utenfor manus. Men det er det han føler innerst inne.
Rollefiguren? Eller du?
Vi tok virkelig rett valg med disse arkitektene. Betaler faren din for det?
Jeg håper det.
-Men han kan være vanskelig å forutse. -Hva avgjør hva han bestemmer seg for?
Om han liker deg.
-Det var litt av et press. -Han kommer til å like deg.
Alt med deg er likendes.
Du sa at han likte skandinaviske jenter.
-Du kunne vært skandinavisk. -Jeg er fra Kentucky.
Du kunne det!
De ber om tre dager, inkludert reisetid.
Det er langt å dra til Hongkong bare for tre dager.
Med mindre Mrs. Parker Bowles og jeg kombinerer det med en kort ferie etterpå.
På "Britannia". Det blir hennes siste reise.
Vi kan invitere noen venner.
La meg ta meg av det, sir.
Kan det ikke også være en mulighet for meg til å møte Mr. Blair?
-Hvorfor skulle han dra til Hongkong? -Som britisk statsminister.
Han må vinne valget først.
Jeg vet det, men det er da bare et spørsmål om hvor stort flertallet blir.
Sant nok.
Jeg har alltid ment at det kunne utgjøre en fruktbar allianse.
To menn på samme alder.
Begge vier seg til oppgaven og er utålmodige etter endring.
Jeg snakker med staben hans.
Bord fire. To hummersalater, en lammesadel og et skinnstekt kyllingbryst.
Ja, kjøkkensjef!
Servering, takk! Bord 16!
-Sir. Madam. -Takk.
-Laks. -Flott. Takk.
Og biff.
Hva syns du, da?
Hun er søt.
-Ja, er hun ikke det? -Kan du ikke bare knulle henne?
Hva vil du at jeg skal si?
Vel… at du er glad på mine vegne?
Men jeg er da verken glad på dine eller mine vegne.
Er det et dårlig tegn at de snakker arabisk?
Nei, det gjør de alltid.
Plager det deg? Det er jo litt frekt, da.
Du venner deg til det.
-Har du truffet familien hennes? -Selvsagt. Hun kommer fra en fin familie.
Men har de penger? Er de våre likemenn?
Vi må være forsiktige.
Snakker du arabisk?
På min alder er det vanskelig. Og uansett, mesteparten av tiden,
så trenger du ikke å snakke språket for å forstå dem.
Og hva med huset i Malibu?
Malibu.
Malibu eller Maliba. Vi betaler ti millioner dollar for det.
-La meg gjette. Hun valgte det? -Nei. Vi valgte det faktisk sammen.
-Og hva er greia med all vaskingen? -Det venner du deg også til.
Men jeg liker menn med rene hender. Gjør ikke du?
-Jeg betaler tilbake hvert øre til deg. -Hvordan?
Med pengene jeg tjener på filmene jeg lager.
Jeg vant jo en Oscar, ikke sant? Jeg skal vinne en til til deg.
Ikke få meg til å le. Selskapet ditt er en farse.
Fra en flopp til den neste. Og jeg betaler for alt sammen.
Hver gang jeg tilbyr deg en skikkelig jobb med en tittel, sier du nei og skuffer meg.
Ærlig talt. Det eneste du egentlig alltid har hatt håndlag med, er kvinner.
Derfor tenkte jeg at du kanskje ville gjøre det stort på det området.
Men så tar du med en undertøysmodell og forventer at jeg skal være stolt?
Nei. Jeg forventer at du skal glede deg over at jeg har funnet lykken med henne.
Å gjøre faren din stolt er det som skal gjøre deg lykkelig.
Å hedre Al-Fayed-navnet. Det skal gjøre deg lykkelig.
Har dere en hyggelig prat, dere da?
Det har vi.
Går det bra, baby?
Der traff du spikeren på hodet.
"Baby."
De vant sist et valg i 1974, og nå har de et stort flertall.
Ingenting kan dempe den enorme Labour-seieren.
De fikk fire millioner flere stemmer enn De konservative. Nå skinner Tony Blair.
Og det vet alle sammen.
Takk. Greit.
Dette er et nytt daggry, ikke sant?
Vi har blitt valgt som New Labour,
og vi skal styre som New Labour.
Og på veien inn i tusenårsskiftet har vi mulighet til å endre Storbritannia.
Den er jo merkelig… Den menneskelige evne til selvbedrag.
På tross av alle meningsmålingene… trodde jeg fortsatt at jeg kunne vinne.
I stedet har partiet mitt lidd tidenes største nederlag.
Jeg håper at historien dømmer min tid bedre enn velgerskaren har gjort.
Uansett hva historikerne sier,
vil De alltid ruve høyt på min personlige statsministertabell.
Svært høyt.
Jeg kommer til å savne Deres rolige, likefrem og pålitelige tilstedeværelse.
Og jeg er særlig takknemlig for Deres hjelp med Wales-ekteparet.
Jeg er fortsatt frustrert over at jeg ikke fant en løsning angående kongeskipet.
Og jeg hører at Labour fremdeles ønsker å la henne gå i opplag.
Ja.
Det er mulig at vekten av valgseieren vil gjøre Mr. Blair edelmodig,
og jeg kan prøve å legge inn et ord gjennom mine kanaler
og kanskje overtale forvaltningen hans om å beholde henne.
Det hadde betydd svært mye for meg.
-Hva mener du om ham? -Mr. Blair?
Det skulle jeg ikke ha spurt om.
Kritikken han ofte får,
er at lederstilen hans handler mer om fremtoning enn om innhold.
Alderen hans vektlegges også mye.
Treogførti. Jeg undersøkte det.
Den yngste statsminister siden Lord Liverpool i 1812.
Uavhengig av kritikk kan ingen nekte for bragdene.
Han har fjernet kvelertaket fagforeningene hadde på partiet
og gjort Labour valgbart igjen. Det er en vanskelig bragd.
Og han har fanget stemningen i landet, slik jeg unnlot å fange den.
Vi får se.
Den sanne statsmannskunst avgjøres ikke av regjeringstid.
Og De er da fortsatt en ung mann.
Deres Majestet.
Et øyeblikk, elskling.
-Gratulerer. -Takk, John.
Dette er en merkelig bransje.
Den ene dagen er du statsminister, den mest…
vel, den nest viktigste i landet,
og så mister du jobben, bilen og kastes ut av ditt eget hjem.
Før lunsjtid.
Jeg etterlot en lapp til deg… på pulten din.
Lykke til.
BLAIR VINNER ETTER VALGSKRED
DET ER EN FLOTT JOBB. KOS DEG MED DEN.
Statsministeren, Deres Majestet.
-Deres Majestet. -Statsminister.
Den nye statsministeren kom til meg i dag.
Finner du deg til rette?
Etter litt høflig småprat tok jeg opp kongeskipet "Britannia",
og håpet på henstand i siste liten.
Han kom med et nytt forslag.
Et helt nytt skip, men ikke betalt av regjeringen.
-Hva? -Hvordan?
Gjennom privat finansiering. Kostnaden var vel på 65 millioner pund.
Hvilket betyr…
…at personer eller selskap som betaler, eier yachten
og leier den ut til regjeringen når kongefamilien trenger den.
-Som en leiebil? -Som Avis.
Det er faktisk ikke så uvanlig.
I den moderne, kommersielle verden gjør de det med lastecontainere og oljetankere.
"Britannia" er ingen lastecontainer. Hun er et kongeskip.
-Et symbol på din mor. -Hva er det de foreslår, da?
At kongeskipet "Britannia" får "sponset av McVities-kjeks"
på siden av skipet?
De foreslår at yachten ikke lenger skal hete "Britannia".
Hun får et nytt navn.
Fortsett.
"New Britain."
Det likte jeg godt.
Var ikke det Blairs politiske slagord?
-Ja. -Herregud.
Så vil de ha hans glisende fjes på siden med en stor, rød rosett.
Jeg sa at om dette var vilkårene, så burde hun heller legges i opplag.
Det er altså avgjørelsen.
Charles' reise til Hongkong blir hennes siste offisielle reise.
Etter 43 år i tjeneste
og mer enn en million nautiske mil rundt kloden…
…skal kongeskipet fratre.
Det var første gang jeg så det så tydelig.
Hvordan de siste årene har tynget henne.
Og fortvilelsen og sorgen hennes.
Den stammet ikke fra kongeskipet, ikke de dyrebare minnene, men fra henne.
Institusjonen hun representerer.
Hun følte at hun ble lagt i opplag.
Da må De være klar, sir.
Og landet må begynne å forberede seg for deg som dets fremtid.
Jeg så på reiseruten og har klart å finne tid
til at De møter statsministeren på tomannshånd på kongeskipet.
Jeg fant også et par steder i talen Buckingham Palace sendte deg
til avskjedsseremonien, som jeg har justert litt.
For å gi den mer preg av din stemme.
Det eneste jeg ikke har kunnet endre, er… setene i forretningsklasse.
Politikerne, utenriksminister Robin Cook,
tidligere utenriksminister Douglas Hurd og tidligere statsminister Edward Heath
sitter alle i første klasse.
Og tronarvingen sitter i forretningsklasse?
Jeg er redd for det.
Sier ikke det alt?
Du må være veldig modig.
Men jeg lover deg at du overlever.
SPENNENDE FREMTID
-Jeg snakker med ham -Jeg spør deg ikke.
Vær så god.
Det er så spennende å være i en posisjon der man får lov til slikt.
Prins Charles fløy til Hongkong i dag. Siste nedtelling til overleveringen.
Utenriksminister Robin Cook kritiserte Kinas planer
om å sende inn tropper rett etterpå.
Dodi ringte meg i dag.
For å si at han betalte innskudd på huset i Malibu.
Så bra. Vær glad på hans vegne.
Men hva om han faktisk frir til denne jenta?
Da gir vi ham et storslått bryllup.
I Paris. Mottakelsen blir på Ritz.
Eller i Skottland. På slottet ditt.
Min førstefødte sønn gifter seg med en modell.
Det var jo bare det jeg var også.
Du var så mye mer enn en modell.
Du var en selskapsløve.
Jeg føler meg dyster. Jeg vil ikke ødelegge kvelden din.
De ødelegger bare ved å ikke komme.
Bare én rett. Tjue minutter.
Greit. Greit.
Etter skilsmissen trodde jeg at jeg ville bli lykkelig, men jeg er bare dyster.
Camilla fyller snart 50. Charles vil arrangere en stor fest på Highgrove.
Da vil jeg ikke være i landet. Hvor skal jeg dra?
Jeg planla å ta med guttene til USA på ferie.
Men nå er alt stengt av sikkerhetsårsaker, så…
Kan De ikke bli med oss til Saint-Tropez?
Vær så snill.
Nei, jeg vil ikke påtvinge dere alt dette.
Kom dere ut. Kom dere ut herfra!
Vekk. Kom dere ut!
Livvaktene mine er fra spesialstyrkene. Det ordner seg.
Guttene får speedbåter og vannskutere,
filmer, burgere og pommes frites.
Mens De vil få solskinn og handleturer.
Og en stor og ny yacht.
Og et helikopter og et fly som får deg dit.
De tenker nok at alt er veldig egyptisk, veldig vulgært.
Men De kommer til å elske det!
Så?
Lover De at De tenker over det?
Deres Eksellense, statsminister og mine damer og herrer.
Hennes Majestet Dronningen har bedt meg om å lese denne kunngjøringen.
Om fem timer blir det britiske flagget senket.
Da vil det kinesiske flagg vaie over Hongkong.
Og mer enn halvannet århundre av britisk styre vil avsluttes.
Nå kan folket i Hongkong speide mot en ny fremtid.
Slik gamle vissheter viser vei
føler jeg et håp om at Hongkongs unike lynne og ånd
vil lære verden om uavhengighet og fremgang.
Denne sterke identitetsfølelsen.
Denne dype forpliktelsen til å gjøre ting på eget vis.
Det har vært motoren bak Hongkongs voldsomme suksess.
Ved å bevare disse frihetene beskytter vi ikke bare folkets liv,
vi inviterer også verden til å lære av hva de har gjort.
Jeg ønsker dere alle en vellykket overgang,
og en fremgangsrik og fredelig fremtid.
Statsministeren, Deres Kongelige Høyhet.
-Takk for at De tar Dem tid. -Deres Kongelige Høyhet.
Se på deg. Den første statsminister ung nok til å være dronningens sønn.
Winston Churchill, som satt i stolen så mange ganger,
var gammel nok til å være bestefaren hennes.
Anthony Eden, Harold Macmillan. Faren hennes.
Wilson og Heath, hennes ektemenn.
Mrs. Thatcher var tvillingsøsteren. Og De er hennes sønn.
Og det gjør vel oss til…
-Brødre. -Ja.
To menn av samme alder og generasjon. Og med samme tenkemåte, formoder jeg.
Jeg må si at hvis dette møtet handler om kongeskipet i opplag,
så vil jeg at De skal vite, særlig i lys av det som kom frem nå,
hvor ille jeg er til mote.
Hvorfor?
-Vel, jeg… -Kom igjen.
Jeg visste vel ikke hvor flott hun var på nært hold.
Eller selve tradisjonen, der man kommer om bord og…
-Det får en til å angre på alle alt. -Å kvitte seg med henne?
Virkelig?
Her tenker jeg det motsatte.
Det som har fått oss hit til Hongkong
har gjort det tydelig at vi ikke må klamre oss til fortiden.
Vi må glede oss over fremtiden.
Og De har banet vei med Deres parti.
Dere tok en rusten, gammel sosialisttraktor
og gjorde den til en flunkende ny sportsbil.
-Se hva folket har svart, da. -Jeg håper jo det.
Jeg burde vel ikke si dette, men…
Jeg mener at kongefamilien trenger en liknende oppussing.
Ikke bare med tanke på størrelse og kostnad, selv om det er noe…
Men også når det gjelder holdning.
Foreldrene mine kan være litt sneversynte.
Om hvordan jeg skal leve, for eksempel.
Skilsmisser og nye ekteskap fins jo faktisk.
Det er virkeligheten for mange i dag.
Det forstår du. Du forstår folket bedre enn noen annen.
Vil de ikke heller se en lykkelig prins av Wales gift på nytt,
heller enn en ulykkelig og ugift prins?
Det han gjorde, var forbløffende.
Han talte mot sin egen mor.
Men jeg har da noe sympati for ham.
Det kan ikke være gøy å være prinsen av Wales om du er imponerende.
-Er han det? -Å ja. Med energien og hjernen.
Og samvittighet og hjerte
og et genuint ønske om å skape endring.
Som med yachten.
Hun er storslått, men har kjørt over en million mil.
Hennes ære fins i fortiden. Hun er ikke egnet i dag.
Selvsagt har jeg stor respekt for dem som gir råd til dronningen,
men la oss være ærlige. Her er det mange grå hår.
Og de kan da virkelig framstå tonedøve til tider.
Vil vi bevare de beste sidene av kongehuset,
bør vel to moderne, fremsynte menn samarbeide om å beskytte…
Ikke bare monarkiets fremtid, men…
som tronarving også min fremtid.
Å sitte fast i et system der ingen vil at du skal være noe. Uten stemme.
"…og lederen av buskmennene hengte seg på ham
som om det var hans gudegitte rett, men så kom endringene."
Det er så bra.
Det er som å fanges i opposisjon i evigheten.
Vi fikk 18 år. Ille nok. Han har alt hatt 50.
Det kan ikke være lett når din mor har siste ord
om hvem du kan og ikke kan gifte deg med.
Se for deg om din mor kunne nekte deg meg.
Det hadde hun ikke våget.
Hongkongs nye begynnelse brakte fram en ny militærmakt.
Tropper fra Frigjøringsfronten i Kina
kom over grensen, som en vennlig invasjon.
Men det er synet av pansrede kjøretøy som har skapt uro i noen kvartaler.
Prinsen av Wales'-kasernene i Hongkong
var det britiske militærets hovedkontor fram til midnatt.
Men aldri mer.
I dag kom kinesiske vakter ansikt til ansikt med…
Deres Majestet.
…som vakler hjem etter en lang og fuktig natt.
PLA kom…
Et par ting, om det er greit.
Prinsessen av Wales ber om tillatelse
til å ta med prinsene på ferie i Sør-Frankrike,
som gjester av Mohamed Al-Fayed.
Skal vi si nei til henne?
Det hadde jeg foretrukket,
men det er Dianas tur til å ha guttene i år.
Det er det jeg blir fortalt at skilte kaller "samværsrett".
Det har jeg ikke noe med.
Ma'am.
Var det store? Nå venter jeg bare på småtteriet.
Prinsen av Wales…
Fortsett.
…skal ha gitt statsministeren en privat audiens i Hongkong.
Før han drar på privat ferie med Mrs. Parker Bowles og venner
på kongeskipet.
Jeg har tatt meg friheten til å skrive et utkast
som tydeliggjør at ferien ble betalt av prinsen.
Men de svarer ikke for hans private audiens.
Hva diskuterte de, tror du?
Det angivelige tema var Storbritannias fremtid i regionen.
Ber du prinsen av Wales om å komme hit så fort han kan?
Ma'am.
Og før hun går i opplag,
tror du at jeg da kan si mitt eget farvel til "Britannia"?
Selvsagt.
La meg ordne det.
Deres Kongelige Høyhet.
Prinsen av Wales, Deres Majestet.
Mor.
-Hvordan var det i Canada? -Flott. Takk som spør.
Ikke noe regn.
Jeg fikk dessverre regnet. Druknet nesten talen.
Talen min.
Håper det ikke ødela den påfølgende ferien din i… Hvor var det?
Manilla og Paracel Islands.
Jeg ble da overrasket da jeg hørte om turen.
Og at du brukte kongeskipet
for å ordne opp affæren med Mrs. Parker Bowles.
Affæren, mor? Jeg er en ugift man.
Skilt. Din kone lever ennå.
Skal vi virkelig snakke om dette?
Camilla og jeg er modne og ansvarlige voksne.
-Jeg tviler ikke. -Vi gjør hverandre lykkelige.
Det tviler jeg heller ikke på.
Men bør du ikke spørre deg selv
om hva godt som kommer ut av det når folket er imot det i så stor grad?
-Dette er galskap. -Jeg er ganske enig.
I årevis har Diana bedrevet offentlig skittentøysvask.
Hun har kastet mange granater til oss. Prøvd å ødelegge for alle.
Mens Camilla har forblitt diskresjonen og anstendigheten selv.
Likevel sparer du din bitreste fordømmelse til henne.
-Statsministeren… -Å ja, statsministeren.
…en ung mann som forstår folket bedre enn noen,
sa at de ønsket seg en lykkelig tronarving,
en hvis privatliv reflekterer omverdenen.
Jeg vil ikke påvirkes av Blair,
om han forstår folket bedre enn meg.
Det gjør han nå.
Men jeg vil gjøre det klart
at den eneste i familien som snakker med statsministeren, er monarken.
-Det blir meg en dag. -Ikke ennå.
Når?
Du bør vite svaret bedre enn noen,
for hvis Gud vil, sverger du en gang eden selv.
Denne jobben har man livet ut.
La oss håpe at det fins en institusjon å sverge på.
Oppførselen min truer nok ikke vår overlevelse.
Å?
Det er ikke i min tid at autoriteten har brutt ned
og at et program på fjernsynet gjorde sånn narr av oss.
Avstemningen, slik jeg forsto det, gikk i vår favør.
Og mindre i din.
I Hongkong så jeg hvor lett det er å kvitte seg med oss.
Bygninger får nye navn. Hodet ditt fjernes fra frimerker.
Hundre år under kongehuset. De kunne blitt kvitt oss raskere.
Det er det som skjer når vi ikke klarer å følge med i tiden.
Du kan ikke klandres for å ha levd lenge.
Takk.
Men du må godta at dine verdier ble formet av dronning Mary.
Ja. Og det er jeg stolt av.
-Og hennes av dronning Victoria. -Stolt av det også.
Det som bekymrer meg, mor, er…
at om vi beholder disse viktorianske tradisjonene,
om hvordan monarkiet skal oppleves, så går verden videre uten oss.
Og de som kommer etter…
De får ingenting.
Deres Majestet.
Jeg elsker deg.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen