Jmenuji se Mario Brenna,
je mi 40 let a jsem profesionální fotograf.
Dělám reklamu a módu,
ale největší poptávka je dnes po snímcích ze společnosti.
Všichni chtějí jen fotky celebrit.
Fotky známých osobností.
Nijak se od nás neliší. Jsou to lidé jako my.
Jsou omylní jako my.
Změnila se pravidla hry.
Vlastně žádná nejsou. Jde o to, urvat co nejvíc.
Za dobrou fotku vám lidi zaplatí i sto nebo dvě stě tisíc dolarů.
Jenže pořídit takovou dobrou fotku je velice těžké.
Musíte být jako lovci.
Ostřelovači.
Konkurence je
šílená.
Člověk musí zapojit fantazii. Musí být vynalézavý.
Musí umět riskovat.
Já riskuji ze všech nejvíc.
A proto jsem taky nejlepší.
Proto je dnes Mario Brenna stejně slavný jako ti, které fotí.
Mé jméno je Duncan Muir, je mi 57 let a jsem profesionální fotograf
působící v Ballateru poblíž skotského Aberdeenu.
Duncane!
Už je po deváté!
Živí mě klasická portrétní fotografie.
Svatby, promoce a tyhlety věci.
Co mě ale nejvíc baví a co mě proslavilo, je focení královské rodiny.
Pojeď. Máš tady spoustu místa.
- Stačí? - Ještě, Duncane.
Dost! Stůj!
Kde je královna, tam jsem i já.
Už je tady. Dělej.
Ráda jsem přijela.
Je to mimořádná žena.
Manželka občas žertuje, že královnu zbožňuji víc než ji.
Ovšemže ji zbožňuji.
Jsem hrdý alžbětinec.
A vadí mi lidé, kteří královskou rodinu kritizují.
Mám chuť jim říct: „Jděte si to zkusit.“
Jezdit na akce za každého počasí, vždy včas a s laskavým slovem pro každého.
Jestli mě královna zná?
Neřekl bych, že mě zná, ale usměje se, když mě vidí.
- Vida. Jste tady, Duncane. - Jsem, madam.
- Nikdy vás to neomrzí? - Dokud to neomrzí vás, madam.
To vážně nehrozí.
Ten je pro mě? Moc ti děkuju.
Vyvolává v nás pocit, že se s ní vlastně všichni známe.
Budí v nás obdiv a tím tento rozdělený národ spojuje.
To umí málokdo.
Myslím, že nám bude moc chybět, až jednou odejde.
KORUNA
DVĚ FOTKY
Vím, že jsme nabrali mírný skluz a že mají někteří z vás další povinnosti.
Abych vás uklidnil, už zbývají jen poslední tři body.
Přišel aktuální přehled o našich nových webových stránkách.
Díky.
Robine.
OFICIÁLNÍ WEB BRITSKÉ KRÁLOVSKÉ RODINY
S potěšením můžu konstatovat, že si náš web www.royal.gov.uk
zadává od březnového spuštění do vyhledávací lišty až milion lidí týdně.
- Kam ho zadává? - Do lišty.
Ale ne do dřevěné, babi.
Dále bychom rádi pogratulovali princi z Walesu
k jeho patronátům nad Královskou akademií pro nevidomé,
Velšskou národní operou a Muzeem vitráží v Ely.
A princezna se stala patronkou
Královské akademie pro pediatrii a péči o zdraví dětí.
Všechno?
Ne, bohužel je zde ještě bod 12.
Píše se tam jen „důvěrné“.
- Ano. - Proč?
Obávám se, Vaše Veličenstva a Vaše Výsosti,
že se budeme muset znovu zabývat princeznou z Walesu.
Kristepane.
Ihned poté, co přivezla chlapce z dovolené v jižní Francii,
se totiž vrátila do Paříže,
kde potají strávila víkend s Dodim Fayedem.
Jakožto rozvedená žena a soukromá osoba si samozřejmě může dělat, co chce,
nicméně takový vývoj situace nás ani vládu rozhodně nenechává v klidu.
Představa, že by se z přátelství mezi princeznou a Dodim Fayedem
vyvinul vážnější vztah,
vyvolává obavy jak z poškození reputace královské rodiny,
tak i z potenciálního využití tohoto vztahu Dodiho otcem
k získání výhodnější pozice při jednání s místními orgány.
Jak? Tomu nerozumím.
Když bude Fayedova rodina přijatelná
pro exmanželku budoucího krále a matku jeho nástupce,
jak mu pak může vláda zamítnout udělení britského občanství,
o které tak aktivně usiluje?
- Přesně tak. - Holka jedna.
Kde je teď?
Chci vědět, jak se to vyvíjí.
Vypadá to mezi Dodim a princeznou slibně?
Vypadá to velmi slibně.
Ne!
Hodně se smějí, klábosí...
Klábosí? Klábosení mě nezajímá.
Co dál se tam děje?
Spí spolu?
To nevím.
Dejte mi pokojskou.
- Prosím? - Pokojskou.
Chci pokojskou.
Minutku.
Bianco, kde jsi?
Šéf.
Ano, pane Mohamede?
Chci vědět, jestli mezi Dodim a princeznou probíhají nějaké intimnosti.
Rozumíte snad otázce.
Nevím, ale spí spolu v jednom pokoji.
Co?
V jednom pokoji? Určitě?
Ano, v jednom pokoji a na jedné posteli.
Díky.
Kde seženu dobrého paparazziho?
Ale ne nějakého idiota, co má jen dlouhý objektiv.
Chci nejlepšího fotografa ve Středomoří.
Jak budeš trávit zbytek léta?
No, odsud pojedu zpátky do Londýna.
Chci vidět kluky, než vyrazí s otcem na Balmoral.
Pak letím s ligou proti minám do Bosny, ale jinak mám volno.
Kluci se vrací ze Skotska až 31. srpna.
Co budeš dělat ty?
Původně jsem se měl ženit.
Pamatuješ?
No jo.
A budeš?
Už asi ne.
Promiň.
Ví o nás?
Asi zaletím do Los Angeles, až budeš v Bosně.
A řeknu jí to.
Máš kuráž.
Kuráž má ten, kdo se jede procházet po minových polích.
Víš, o co tam jde?
- Ne. - Je to obrovský problém.
Nášlapné miny zabíjí tisíce lidí, často i děti,
a ti, kteří přežijí, bývají vyloučeni ze svých komunit.
Kvůli zmrzačení a zraněním.
To je strašné.
Upozornil mě na to člověk jménem Ken Rutherford.
Založil Nadaci pro oběti nášlapných min.
Pak ale v Somálsku sám na jednu najel a přišel o obě nohy.
Řekl mi: „Každý z nás má své datum. Den střetnutí s minou.
To moje je 16. prosince 1993.“
A já mu na to řekla: „Moje je 29. července 1981. Den svatby.“
No...
Ale nohy ti naštěstí zůstaly.
Jo.
Taková ztráta by byla zločinem proti lidskosti.
Myslíš?
Mně se vždycky víc líbily moje ruce než nohy.
Jo.
Těžké rozhodování.
Co myslíš, že mám nejradši na tobě?
Oči?
Ne, ale ty mám taky ráda.
Kreditku?
Ne.
Ale i tu mám ráda.
Ruce.
Proč ruce?
Ruce jsou u chlapů důležité.
Musí mít správnou teplotu, jako rty.
A mají ji moje rty?
Nevím.
Musím to zkusit.
Jo.
Ježiši.
- Co to piješ? - Bloody Mary.
Díky, Johne.
- Vítej zpátky. Ahoj. - Ahoj vespolek.
Už je tady, náš casanova.
Donchuán. Omar Sharif. Dodi Dodi.
Máš se, baba?
Fellowes.
Ano.
Dobře.
Díky za zprávu.
Samozřejmě chci být informován.
Jsme zpátky!
Ruce vzhůru! Přepadení!
Posuň se.
Je tam dvojka. To ti pěkně děkuju.
- To nemůžeš. - To nic neznamená.
Prostě stojíš.
- Vždyť jsem tam dal... - Počkej!
Já jsem taky vyhrál.
Ani neznáš pravidla.
- Znám. - Neznáš.
- Teď začne běsnit. - Bereš dvě...
Madam, máte telefon. Pan Fayed.
Teď ne.
Prý je to naléhavé.
Máš takovej červenej kastl,
ze kterýho začnou po zmáčknutí tlačítka lítat karty.
Dá ti to vždycky stejnej počet?
- Ahoj, nemám moc času. - Já vím. Jsi s klukama.
Jen jsem ti chtěl říct, že nás na té jachtě asi někdo vyfotil.
A nabídl to novinám.
Říkal jsi, že to nikdo neví.
Jo, taky tomu nerozumím.
Kdy to otisknou?
Nic bližšího nevím.
Ale budu tě informovat.
Ty fotografie prý koupil Sunday Mirror.
Údajně za ně dal 250 000 liber.
Nejdivočejší přihazovaná v dějinách Fleet Street.
The Sun a Daily Mail zaplatily za jejich použití po 100 000 librách.
Co na nich je?
Myslím, že se na některých z nich líbají.
Víme, kdy budou zveřejněny?
Tuto neděli.
Bude tomu předcházet několikadenní rozsáhlá televizní kampaň.
Zřejmě to bude úplně všude.
Harry, táta je tady.
To jste tak nadšení, že mě opouštíte?
To není kvůli tobě.
Ne, je to kvůli tomu, že se těšíte do Skotska.
Do země věčných lijáků a mrtvých zvířat.
- Jak to tam můžete vydržet? - Nás to tam baví.
Ale neříkej.
Kam jedeš ty?
Do Bosny. S ligou proti minám.
A pak?
A pak na pár dní za přáteli.
Za Dodim?
Možná i na jachtu za Dodim.
Co je?
Je divný.
Není. Je milý a myslí to s námi dobře.
Harry, už vážně musíme. Jdeme. Rychle.
Dělej.
Táta čeká.
- Ty ale umíš objímat. - Díky.
Ještě obejmout!
Vždyť se uvidíme.
Až za tři týdny. To je celá věčnost.
Chci objetí se vším všudy.
- Tak jo. - Neflákej to.
Mám v ruce tašku.
- A volat každý den. - Jo.
Slibuješ?
Slibuju.
- Ahoj, Harry. - Ahoj, tati.
- A ještě. - Dobrý?
- Jo. - Ta byla na ucho.
Užijeme si to spolu?
Takhle vypadáš líp.
- Perfektní. - Připoutejte se.
Pozor na prsty.
Šlo to?
Už se těší, až se mě zbaví.
Za pár dní budou kňučet steskem.
Nějaké zajímavé plány na zbytek léta?
Prý letíš do Bosny.
S ligou proti minám?
To je dobře. Mám z tebe radost.
Díky.
Mohl bych tě
o něco poprosit?
Když už jsme nebyli ukázkoví manželé, nemohli bychom být...
ukázkoví aspoň teď?
Mohli.
Kvůli nim i kvůli sobě.
Neudržela si ho jako muže svých snů, udrží si ho jako kamaráda snů.
On je víc než kamarád.
Je partner.
„Tak jo,“ řekla.
A nahodila vítězoslavný úsměv poražené.
Buďme ukázkoví exmanželé.
Díky.
- Ale proč? - Přestaň.
Zdravím.
Dobré ráno, madam. Vezu vám balíček od pana Dodiho.
Posílá satelitní telefon, abyste mohli zůstat v příštích dnech v kontaktu.
- Dobře. - Kdyby se to nějak zvrtlo.
- Jasně. - Nashle.
JE ČAS ZAKÁZAT NÁŠLAPNÉ MINY
Díky, že jsi přijela. Tohle je pan velvyslanec Crawford.
- Těší mě. - Díky za pozvání.
Můžeme?
Pan starosta Begovič.
Vítejte. Velmi si vaší návštěvy vážíme.
Báli jsme se, aby na nás svět po skončení války nezapomněl.
Až teď nás totiž čeká tvrdá práce.
To je pravda.
Vítejte.
- Chtěli by vám ukázat vesnici. - Jistě.
Ahojte.
Šel s otcem na dříví a zničehonic se ozvala silná rána.
Jak dlouho už tu protézu nosí?
A tady se našla jedna mina včera.
- Nedělní noviny, pane. - Díky.
Tahle exploduje, když na ni šlápnete.
Roztříštěná mina se pak...
Do okolí se rozletí malinké kousky plastu.
Když jsi ho vzbudil uprostřed noci?
Jo, byla to fakt psina. Nejlepší noc v životě.
- Jdeme na to? - Jo.
Tak dělej.
Nezapomeň, co jsme si říkali. Když si nebudeš jistá, zastav se a volej.
Madam.
Máte chvilku?
POLIBEK
Zabírá to celých 11 stránek.
Sunday Mirror koupil celkem 78 fotografií.
Bleskově je prodává periodikům po celém světě.
Paris Match zaplatil milion franků.
Oběd.
Americký bulvární plátek Globe dal něco přes 200 000 dolarů.
DIANA, VZNEŠENÁ DÁMA PODRUHÉ
Cena těch snímků předčila i ty nejtroufalejší odhady.
Když teď fotografové zjistili, jak rychle lze touto cestou zbohatnout,
určitě nenechají princeznu hned tak na pokoji.
Diana.
Člověku by jí bylo až líto.
Kdyby tolik nepopouzela.
- Diano! - Diano!
Diano!
Dámy a pánové,
válka v Bosně skončila.
Lidé se chtějí vrátit k normálním životům, ale nemohou.
V zemi se totiž nacházejí stovky tisíc nášlapných min.
Každých 20 minut dojde na světě
ke zmrzačení nebo k usmrcení člověka protipěchotní nášlapnou minou.
Diano, ví královna o vašem novém příteli?
Mohli bychom se držet tématu, prosím?
Jste zamilovaná?
Můžeme zůstat u nášlapných min?
Na osobní otázky neodpovídáme.
Co William a Harry? Co na něj říkají?
- To je to překvápko? - Budete se brát?
Kam zamíříte po Bosně? Do Egypta?
Schválil vám ho princ Charles?
Obsadí vás Dodi do nějakého filmu?
Plánujete společnou budoucnost?
- Nebo je to další úlet? - Usadíte se někdy?
Líbá dobře?
Díky.
Z pohledu píáristy ji nemohu nelitovat.
Celé tři dny vedla kampaň na podporu obětí nášlapných min.
Ta zpráva měla obletět celý svět.
Místo toho se všude propírá Dodi Fayed.
A bude hůř.
Jak může být proboha hůř?
Začínají kolovat zvěsti,
že se pan Fayed zavázal k uzavření sňatku s někým jiným.
Cože?
S kalifornskou modelkou Kelly Fisherovou.
Její právník teď Fayeda žaluje za porušení smlouvy.
Myslím, že můžeme s jistotou říct, že tahle kauza jen tak neutichne.
Bože.
Ovšem na druhou stranu
nám to paradoxně hraje do karet.
Po cestě sem mi došlo, že jde o střet dvou kulturních světů.
Saint-Tropez,
Skotsko.
Skandál,
důstojnost.
Nezodpovědnost, povinnosti.
Sebestřednost, principy.
Bulvární princezna versus seriózní princ.
Co byste řekl takové odvetné fotografii?
Vás a princů.
Nemají lidi fotek už plné zuby?
Kdepak, události tohoto týdne ukázaly, jakou má fotografie sílu.
Jak to klukům zdůvodním? A hlavně sobě?
Navíc teď s Dianou docela vycházím.
Dlužím jí podporu.
Vidím, že jste ještě nečetl dnešní Daily Mail.
Proč?
Protože to dočasné příměří, o kterém mluvíte,
princeznu zjevně neukolébalo a informovala svého oblíbeného novináře
o vašem minulém víkendu stráveném s madam PB,
kvůli kterému jste si chlapce nevzal hned po návratu z Francie.
To by neudělala.
Jeden víkend.
Jeden!
A proto si myslím, že bychom měli nějak reagovat.
Jak takovou fotoakci zdůvodním klukům?
Oni focení nenávidí a já se jim vůbec nedivím.
Dohodou s novináři.
Svolili jsme, že jim poskytneme pár fotek a oni nám dají do konce prázdnin pokoj.
Otázkou je, kde seženeme fotografa, kterému se dá věřit.
A jestli takový ještě existuje.
To je ono, pane McGettigane. Ještě mi vydržte.
Výborně. A teď jednu s paní McGettiganovou.
Kam si mám stoupnout?
- Doleva, prosím. - Dobře.
Můžeš mi vyměnit světlo?
Výborně. Maličko přitulit.
Jste dobrá. Už jste to někdy dělala?
Omluvte mě na moment.
Duncan Muir.
Ano, to jsem já.
Dobrý den, pane.
- Máš všechno? - Víc toho ani nemám.
- Určitě sis sbalil všechno? - Ano.
Tak jo. A Duncane...
Tak.
Uklidni se. Jsem z tebe nervózní.
- Měj se. - Hodně štěstí.
Hodně štěstí.
- Proč tohle musíme dělat? - Protože...
- Kámoši se nám budou smát. - Jo.
Tak to ti nevěřím.
Budou. Obzvlášť když si vezmeš kilt a pastýřskou hůl jako ovčí babička.
Ovčí dědeček.
Ovčí dědeček zoufale nahání stádo svých oveček.
Tohle je fakt hloupé.
Fakt blbé.
Blbééé.
Kilty si dávat nemusíte, když nechcete.
Super.
Zdravím vás, pane Muire.
Díky, že jste přijel.
Je málo vody, proto tam žádní lososi nejsou.
Princi Williame, mohl byste jít k ostatním?
- Widgeone, k noze. - Dvě minutky.
- Dvě minuty a konec. - No tak jo.
Pojď.
Výborně.
Jak se jmenuje pejsek?
Widgeon.
Aha, hezké jméno.
Co kdybyste zkusili házet kamínky?
- Kamínky? - Ano.
- Zkuste hodit pár žabek. - Widgeone, připraven?
Pejska to baví.
Hodil jsem dvě.
- Dvě. - Nádhera.
Jedna! Jsi horší než já.
Výborně.
- Teď sledujte. - Tři. Musíme hodit tři.
Princi Harry, mohl byste si prosím stoupnout vedle otce?
Pojď vedle mě.
Díky.
Bav se s ním trochu.
Úžasné. Díky moc!
A ještě jeden pohled na mě!
To je ono.
POLIB SI KILT, DIANO
SPANILÍ PRINCOVÉ SI UŽÍVAJÍ S TÁTOU
To vypadá na vítězný tah.
Pro kluky to byla otrava.
To ano.
Ale ve srovnání s Dianinými vylomeninami to mluví za vše.
Víš, co zase vyvedla?
Ne. Co?
Včera prý letěla 250 kilometrů helikoptérou Harrods
za nějakou jasnovidkou do Derbyshiru.
Chudáky místní tím pořádně vyděsila.
Zřejmě chtěla panu Fayedovi pomoct s rozhodováním v srdečních záležitostech.
Prý je totiž zasnoubený s nějakou Američankou.
Dej pokoj.
Zdá se mi, že Diana čím dál víc bloudí.
Že nepřemýšlí.
Je jako neřízená střela.
Diano!
Místo aby se ze svých chyb poučila, tak se znovu vydala do jižní Francie.
Určitě se časem usadí.
Doufejme.
Moc bych jí přála, aby konečně našla svůj klid.
Překlad titulků: Irena Křiváková