Jeg heter Mario Brenna.
Jeg er 40 år gammel og jobber som profesjonell fotograf.
Jeg jobber innen reklame og mote,
men nå har alle i markedet blitt helt gale etter sosietetsstoff.
Alle vil ha bilder av kjendiser. Bilder som viser berømte mennesker.
De er ikke annerledes. De er mennesker, akkurat som oss.
De begår feil, akkurat som oss.
De gamle reglene har endret seg.
Det fins ingen regler lenger. Hver mann for seg.
Folk kan betale hundre eller to hundre tusen dollar for et skikkelig blinkskudd.
Men det er vanskelig å ta et blinkskudd.
Man må oppføre seg som jegere. Som drapsmenn.
Konkurransen er... helt vill.
Du må bruke fantasien og være kreativ.
Ta sjanser.
Og jeg tar flere sjanser enn noen annen.
Og derfor er jeg den beste.
Derfor er Mario Brenna i dag like berømt som menneskene han tar bilder av.
Jeg heter Duncan Muir. Jeg er 57 år gammel.
Jeg jobber som profesjonell fotograf i Ballater ved Aberdeen i Skottland.
Duncan? Klokka er over ni!
Hovedinntekten min har jeg fra portrettfotografering.
Brylluper, avgangsseremonier og slike ting.
Men min lidenskap, som jeg er mest kjent for,
er mine fotografier av kongefamilien.
Fortsett. Du har mer plass.
- Sånn? - Nydelig, Duncan.
Stopp, da!
Dit dronningen drar, drar også jeg.
Der er hun. Fort, nå.
Det er veldig hyggelig å være her.
Hun er en helt enestående dame.
Min hustru spøker stundom med at jeg elsker dronningen høyere enn henne.
Vel, vel. Jeg er glad i dronningen. Jeg er stolt elisabetaner.
Jeg er lut lei av dem som kritiserer kongefamilien.
Prøv å gjøre den jobben de gjør selv, da. De møter opp i all slags vær,
er punktlige og forberedt, med noen godord til alle til stede.
Om dronningen kjenner meg?
Det vil jeg ikke si, men hun smiler ofte når hun ser meg.
- Der er du jo, Duncan. - Ja, Deres Majestet.
- Blir du aldri lei? - Ikke så lenge De ikke blir det.
Det er det da ingen fare for. Er den til meg? Takk skal du ha.
Hun får på enestående vis oss alle til å føle oss forbundet med henne.
Hun forener et splittet land gjennom vår felles beundring for henne.
Det er det ikke mange som får til.
Vi kommer nok til å savne henne fryktelig den dagen hun går bort.
Jeg er klar over at vi ligger bak skjema og at noen av dere har forpliktelser.
Derfor vil det glede dere å høre at kun tre punkter står igjen på listen.
Vi har fått siste nytt om den nye kongelige siden på internett. Takk.
Robin.
MEDLEMMER AV KONGEFAMILIEN
Det gleder meg å si at helt siden www.royal.gov.uk ble lansert i mars,
så har nesten én million mennesker logget seg på hver eneste uke.
- De har gjort hva? - Logget seg på.
Det har ingenting med loggbøker å gjøre.
Det er en fornøyelse å kunne gratulere prinsen av Wales
som høy beskytter for Den walisiske opera, Den kongelige blindehøyskole
og Glassmalerimuseet i Ely.
Og prinsessen som høy beskytter
for Det kongelige universitet for pediatri og barnehelse.
- Var det alt? - Nei. Punkt 12 gjenstår, er jeg redd.
Det står bare "konfidensielt" her. Hvorfor det?
Jeg er redd for, Deres Majesteter og Deres Kongelige Høyheter,
at vi må diskutere Diana, prinsessen av Wales.
For Guds skyld.
Ikke før hadde hun tatt med prinsene
tilbake fra ferien i Sør-Frankrike før hun returnerte til Paris
for å tilbringe en hemmelig weekend der med Dodi Fayed.
Hun er selvsagt i sin fulle rett, som fraskilt kvinne og privatperson,
til å gjøre som hun ønsker.
Men den seneste utviklingen har gitt regjeringen og oss grunn til bekymring.
Skulle man sett for seg at et vennskap mellom prinsessen av Wales og Dodi Fayed
kunne blitt et forpliktende forhold,
sto man ikke bare overfor en mulig skade- virkning for kongefamilien rent PR-messig,
men frykten er også at faren kunne brukt forbindelsen til prinsessen av Wales
som forhandlingskort og satt styresmaktene i en ubehagelig situasjon.
Hvordan? Det forstår jeg ikke.
Dersom Fayed-familien blir ansett som god nok
for den neste kongens forhenværende hustru og moren til kongen deretter,
hvordan kan styresmaktene nekte ham det britiske statsborgerskap han higer etter?
- Nettopp. - Den piken, altså. Hvor er hun nå?
Jeg vil ha en tilstandsrapport.
Dodi og hans prinsess', blir det suksess?
Det ser virkelig sånn ut.
Nei! Nei!
- Mye prat og latter. - Prat? Hva skal det være godt for?
Er det mer? Ligger de sammen?
- Det vet jeg ikke noe om. - Få snakke med stuepiken.
- Sir? - Stuepiken. Få tak i henne.
Beklager, sir.
Bianca? Hvor er du?
Det er sjefen.
Mr. Mohammed?
Jeg vil at du forteller meg om Dodi og prinsessen har kommet hverandre nær.
Du vet hva det er jeg spør om.
Det vet jeg ikke, men de sover på ett rom.
- Hva? Ett rom? Er du sikker? - Ja, sir.
- På ett rom, i én seng. - Takk.
Hvordan finner jeg en god paparazzo?
Ikke en hvilken som helst idiot med lang linse.
Jeg vil ha den beste fotografen i Middelhavsområdet.
Hvilke planer har du for resten av sommeren?
- Jeg reiser herfra og til London. - M-m.
For å treffe guttene før de drar til Balmoral med faren.
Så reiser jeg til Bosnia med landmine- organisasjonen, men har tid til overs.
Jeg får ikke guttene tilbake fra Skottland før den 31.
Hva med deg? Hvilke planer har du?
Jeg skulle jo egentlig gifte meg. Husker du det?
Ja, det, ja.
Og nå, da?
Nå skal jeg nok ikke det.
Jeg er lei for det.
Vet hun om oss to?
Jeg tenkte å fly til L.A. når du drar til Bosnia. Og fortelle henne det da.
Det er modig.
Ikke så modig som å fly til Bosnia og vandre i enger fulle av landminer.
Vet du noe om det?
- Nei. - Det er et kjempeproblem.
Sett bort fra at landminer dreper tusenvis av mennesker, og ofte barn,
blir de som overlever skadene ofte utstøtt fra lokalsamfunnet.
- Fordi de er vansiret. Skadene de får. - Forferdelig.
En ved navn Ken Rutherford gjorde meg oppmerksom på det.
Han stiftet Landmine Survivors Network. Etter at han kjørte på en mine i Somalia,
mistet han begge benene. Han sa: "Alle overlevende har en egen dato.
Datoen de tråkket på en landmine. Min dato var 16. desember 1993."
Og jeg sa: "Min var 29. juli 1981, bryllupsdagen min."
Jøss.
- Du har iallfall beina i god behold. - Ja.
Å miste dem hadde vært en forbrytelse mot menneskeheten.
Sier du det, altså?
Jeg har alltid ment at armene mine var bedre enn benene mine.
Vel...
Vanskelig å avgjøre.
Hva tror du at jeg liker best ved deg?
- Øynene mine? - Nei, men jeg liker øynene dine, altså...
- Kredittkortet mitt? - Nei. Men jeg liker kredittkortet, altså.
- Hendene dine. - Hvorfor hendene?
Fordi menns hender er kjempeviktige.
Akkurat som at leppene deres må ha helt riktig temperatur.
Har mine riktig temperatur?
Jeg vet ikke. Det må jeg undersøke.
Ja.
Herregud.
- Hva drikker du? - Bloody Mary.
Takk, John.
- Velkommen tilbake. Hallo! - Hei, alle sammen.
Her har vi selveste Casanova, jo.
Don Juan. Omar Sharif. Dodi-Dodi?
Står til, far?
Fellowes.
Akkurat, ja.
Ja vel, ja.
Takk for at du sa ifra. Jeg vil selvsagt at du holder meg oppdatert.
- Vi er tilbake! - Hendene i været! Dette er et ran!
Flytt deg.
Det er to der, skal jeg si deg.
- Gjør det, ellers går vi forbi deg. - Det betyr ingenting.
- Jeg la kortet ned... - Vent!
- Jeg vant òg. - Du kan ikke reglene, engang.
- Jeg kan reglene, jo. - Nå ryker det snart ut av ørene hans.
Ma'am. Telefon til Dem. Mr. Fayed.
- Ikke nå. - Han sa at det hastet.
Det er en stor, rød boks der du trykker på en knapp, og så skytes alle kortene ut.
Får man like mange kort hver gang?
- Jeg kan ikke snakke lenge. - Jeg vet det. Du er med guttene.
Jeg ringer bare for å si ifra til deg om at det fins noen bilder av oss på båten,
som nå tilbys for salg til avisene.
- Ingen visste at vi var der, sa du. - Jeg vet det. Det gir ingen mening.
- Når kommer de ut? - Jeg har ikke flere opplysninger.
Så fort jeg har det, tar jeg kontakt.
Sunday Mirror skal tilsynelatende ha kjøpt bildene for 250 000 pund.
Den villeste budkrigen i Fleet Streets historie.
The Sun og Daily Mail har hver for seg betalt 100 000 pund for å gjengi dem.
- Hva viser bildene? - Det er flere bilder av paret, som kysser.
- Vet vi når de skal publiseres? - På søndag.
Med en vidstrakt reklamekampanje på fjernsynet i dagene i forveien.
Jeg er redd for at det blir nesten umulig å komme unna det.
Harry. Far er her.
- Lat som om dere er litt mindre glade, da. - Det er ikke fordi vi drar fra deg.
Nei, fordi dere skal til deres elskede Skottland, med regnet og de døde dyrene.
- Skjønner ikke at dere holder ut. - Det er gøy.
- Er det gøy, altså? - Hvor skal du, da?
- Til Bosnia med landmineorganisasjonen. - Og så?
Og så... tilbringer jeg noen dager med venner.
- Som Dodi? - Kanskje en tur til båten med Dodi, ja.
- Hva er det? - Han er rar.
Han er ikke rar. Han er snill, og han mener det godt.
Vi må dra nå, Harry. Kom igjen. Skynd deg. Fort.
Harry. Han venter.
- Du er den beste klemmeren. - Kom igjen.
Klem!
- Virkelig? Vi blir ikke lenge borte. - Tre uker. Det er en evighet.
Jeg trenger en klem i verdensklasse. Gjør det ordentlig.
Jeg har veska mi, jo.
Ring hver dag.
- Jepp. - Lover du?
Det lover jeg.
- Står til, Harry? - Hei, far.
- Enda en. - Greit?
- Bra. - Traff øret.
Nå skal vi ha det gøy.
- Du ser bedre ut sånn. Perfekt. - Er beltene på?
Pass fingrene.
Alt vel?
- De kan knapt vente med å bli kvitt meg. - Om noen dager gleder de seg til å se deg.
Har du noen spennende planer i sommer, da?
- Jeg hørte om Bosnia. - M-m.
Landmineorganisasjonen.
Så flott. Jeg er så stolt av deg.
Takk.
Kan jeg komme med en... forespørsel?
Selv om vi ikke akkurat briljerte i å være gift, kan vi...
Kan vi briljere i dette?
Det tror jeg da.
Ikke bare for deres del, men for vår egen del også.
Hun fikk ikke beholde drømmemannen, men drømmevennen.
Jeg er da mye mer enn en venn. En partner.
"Ja vel", sa hun, og smilte det modige smilet til andrevalg å være, ikke vinner.
La oss briljere i å skille oss.
Takk.
- Men hvorfor? - Slutt.
Hei.
God morgen, ma'am. Mr. Dodi ba meg om å gi deg denne.
En satellittelefon, sånn at dere kan holde kontakten de neste dagene.
- Akkurat, ja. - I tilfelle ting utvikler seg.
- OK. - Ma'am.
DET ER PÅ TIDE Å FORBY LANDMINER
Tusen takk, Diana. Takk for at De er her. Dette er ambassadøren.
- Gleder meg. - Takk for invitasjonen.
- Klar? - Dette er ordføreren, Mr. Begović.
Velkommen. Besøket Deres betyr så mye for oss.
Nå som krigen er over, var vi redd verden bare ville gå videre.
- Men arbeidet har så vidt begynt. - Det er sant.
- Velkommen. - Hei.
- De vil gjerne vise Dem landsbyen. - Ja, gjerne.
Hei, der oppe.
Han var ute med faren for å samle ved. Plutselig smalt det voldsomt.
Hvor lenge har han hatt protesen?
De oppdaget en mine her i går.
- Søndagsavisene, sir. - Takk.
Denne eksploderer når man tråkker på den.
Og splintminen sprer små biter av plast overalt.
- Etter å ha vekket ham midt på natten? - Ja, det var veldig festlig.
- Kom igjen? - Klar?
Kom igjen, da.
De husker rutinen. Hvis De er det minste i tvil,
står De helt stille og henvender Dem til oss.
Deres Majestet. Har De et øyeblikk?
KYSSET
Jeg er redd de har satt av elleve sider til saken, Deres Majestet.
Alt i alt er Sunday Mirror i besittelse av 78 fotografier,
som raskt publiseres i ulike medier rundt om i verden.
Paris Match betalte én million franc.
Lunsj.
Globe, en amerikansk tabloidavis, betalte over 200 000 dollar.
FØLER SEG SOM EN EKTE KVINNE IGJEN
Bildene har vist seg mer lukrative enn noen kunne forestille seg.
DODI LØPER AV GÅRDE FOR Å KJØPE RING
Fotografene kan bli rike over natten nå, så interessen for prinsessens privatliv
vil nok ikke svinne hen med det første.
Diana.
Man hadde nesten syntes synd på henne, hadde man ikke vært så ergerlig på henne.
- Diana! - Diana!
Diana!
Mine damer og herrer. Krigen i Bosnia er over.
Folk forsøker å bygge opp livet sitt igjen, men det kan de ikke,
siden hundretusener av landminer fortsatt ligger gjemt.
Hvert 20 minutt over hele verden
er det noen som blir lemlestet eller drept av antipersonellminer.
Vet dronningen om din nye kjæreste?
- Kan vi vennligst holde oss til temaet? - Er du forelsket, Diana?
Kan vi holde oss til temaet landminer? Vi besvarer ikke personlige spørsmål.
Hva med William og Harry? Hva syns de?
- Er det overraskelsen? - Skal du gifte deg?
Hvor går turen etter Bosnia? Til Egypt?
- Bifaller prins Charles dette? - Skal Dodi ha deg med i en film?
- Planlegger dere fremtiden sammen? - Vil du noen gang slå deg til ro?
Er han god til å kysse, ma'am?
Takk skal du ha.
Som PR-rådgiver syns jeg synd på henne.
Her brukte hun tre dager på å fremme landmineofrenes sak.
Det er budskapet hun vil spre til verden.
Men det eneste noen vil snakke om, er Dodi Fayed.
- Og jeg er redd for at det blir verre. - Hvordan i all verden kan det bli verre?
En nyhet som begynner å komme for en dag, er at Mr. Fayed
er forlovet og skal gifte seg med en annen.
Hva?
En modell fra California ved navn Kelly Fisher,
hvis advokat nå saksøker Mr. Fayed for avtalebrudd.
Så vi kan nok trygt si at dette ikke vil stilne med det første.
Herregud.
Men på merkelig vis åpner dette også en mulighet for vår del.
Da jeg kom hit, så slo det meg virkelig at det er to svært ulike kulturer i spill.
Saint-Tropez. Skottland.
Skandale. Verdighet.
Å være uansvarlig. Å være plikttro.
Egoisme. Prinsipper.
En tabloidprinsesse som motsetning til en mønsterprins.
Hva syns De om tanken på å lage et bilde som motreaksjon?
- Med Dem og prinsene. - Har ikke alle fått nok av fotografier?
Om ikke annet har ukens hendelser vist hvor kraftfullt et fotografi kan være.
Hvordan kan jeg berettige det overfor guttene, og ikke minst overfor meg selv?
Dessuten kommer Diana og jeg ganske godt overens for øyeblikket.
Jeg skylder henne støtte.
Da antar jeg at De ikke har sett dagens Daily Mail.
Hvorfor?
Det er mye mulig at det er våpenhvile mellom Dem og prinsessen av Wales,
men hun lot likevel favorittjournalisten få vite
at De tilbrakte forrige helg alene med Mrs. P.B.
At De ikke ville ta guttene da de kom hjem fra ferie.
Det hadde hun da aldri gjort.
Én weekend. Én!
Derfor mener jeg at vi bør komme med et tilsvar.
Hvordan legger jeg frem et forslag om fotografering for guttene?
De hater den slags, og jeg klandrer dem ikke.
Vi forteller dem at en avtale er inngått.
At vi gikk med bildene slik at mediene lar oss være resten av ferien.
Spørsmålet er hvor vi finner en pålitelig fotograf.
Fins noe sånt lenger, forresten?
Det er flott, Mr. McGettigan. Et slikt til, er du snill.
- Godt. Og kanskje et med Mrs. McGettigan. - Hvor skal jeg stå, da?
- Til venstre. - Venstre, ja.
Kan du bytte lyset der borte for meg? Flott. Litt nærmere.
Du er dyktig. Har du gjort dette før?
Ha meg unnskyldt i et øyeblikk.
Duncan Muir. Ja, det er meg.
Hei, sir.
- Er alt med? - Ja, det er alt jeg har.
- Er alt med? Sikker? - Ja.
- OK. Og Duncan... - Sånn.
Ro deg ned. Du gjør meg urolig.
- Vi ses senere. - Lykke til. Lykke til.
- Hvorfor må vi gjøre det? - Fordi...
- Vennene våre erter oss bare. - Nettopp.
Det tviler jeg veldig på.
Jo. Særlig hvis du går i kilt og holder en hyrdestav.
Som Little Bo Peep. Little Pa Peep.
Little Pa Peep har mistet sauene sine og vet ikke hvor de er.
- Ikke den beste idéen. - Ikke den bææ-ste idéen.
Ikke den bææ-ste.
Dere må ikke gå med kilt hvis dere ikke vil det.
Bra.
Hei, Mr. Muir. Tusen takk for at du kommer hit.
Derfor er det ikke noe laks her. Fordi vannstanden er så lav.
Prins William. Kan De komme nærmere, er De snill?
- Kom, Widgeon. - Det tar to minutter.
- Så er det over. - Greit.
- Kom igjen. - Flott.
- Hva heter hunden? - Widgeon.
For et flott navn.
Kanskje Dere kan kaste steiner.
- Vi kaster litt. - Ja?
- Prøv å slå smutt. - Klar, Widgeon?
Hunden koser seg.
Jeg fikk til to.
- To! - Flott.
- Én. Enda dårligere enn meg. - Flott.
- Dette blir bra. - Tre. Vi må ha tre.
Kan De stå ved siden av faren Deres, prins Harry?
Kom hit.
- Takk. - Snakk med fotografen.
Strålende! Takk.
Og se på meg, vær så snill. Der har vi bildet vårt.
DIANA: DRIT OG DRA - DET VAR DET HAN I KILTEN SA
DRØMMEPRINSENE
Det var da formodentlig litt av en bedrift.
- Guttene kunne ikke fordra det. - Sikkert nok ikke.
Men som motstykke til Dianas tåpeligheter, taler det sitt tydelige sprog.
- Har du hørt siste nytt? - Nei, hva er det, da?
I går fløy hun tilsynelatende 26 mil
i Harrods' eget helikopter for å besøke en sannsigerske i Derbyshire...
Hun terroriserte visst en bitte liten landsby.
Kanskje for å hjelpe Mr. Fayed med å finne ut av de romantiske prioriteringer,
gitt at han alt har en amerikansk forlovede, slik jeg forstår det.
Spar meg.
Dianas opptreden blir stadig mer og mer ustadig.
Mer og mer uvøren.
Mer og mer ukontrollert.
Diana!
Fremfor å lære av sine feil, forstår jeg at hun har flydd til Sør-Frankrike igjen.
- Hun slår seg til ro med tid og stunder. - Det får vi da håpe.
Alt man ønsker seg, er at denne piken skal finne fred i livet.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen