Мене звати Маріо Бренна.
Мені 40 років. І я професійний фотограф.
Я працюю в галузі реклами й моди,
але ринок шаленіє від відомих імен.
Усі хочуть фотографій знаменитостей. Фотографій популярних людей.
Але вони нічим не інші. Такі ж люди, як і ми.
Помиляються, як і ми.
Колишні правила вже не діють.
Відтепер жодних правил. Кожен сам за себе.
Люди платять сто, а то й двісті тисяч доларів
за правильний знімок.
Але правильний знімок важко дістати.
Треба бути мисливцем.
Убивцею.
Конкуренція
шалена.
Слід використовувати уяву й бути винахідливим.
Ризикувати.
І я ризикую більше за інших.
Тому я найкращий.
Тому Маріо Бренна такий же відомий, як і люди, яких він фотографує.
Мене звати Данкан М'юїр.
Мені 57 років.
Я професійний фотограф,
працюю в Баллатері, що біля Абердіна в Шотландії.
- Данкане! - Зараз.
Уже дев'ята минула!
Я спеціалізуюся на традиційних портретах.
Весілля, випускні тощо.
Але моя пристрасть і знають мене
за фотографіями королівської родини.
Їдь. Місця достатньо.
- Усе? - Добре, Данкане.
Стій!
Куди королева,
туди і я.
Ось вона. Швидше.
Дякую, що запросили.
Вона особлива.
Дружина іноді жартує, що я люблю королеву більше за неї.
І я люблю королеву. Я пишаюся Єлизаветою.
Мені остогидло, що королівську сім'ю критикують.
Спробуйте робити те, що роблять вони.
Приходити хай там що,
вчасно і з добрим словом для кожного.
Чи королева мене знає?
Не скажу, що знає, але усміхається, коли мене бачить.
- Ось і ви, Данкане. - Так, мадам.
Вас це не втомлює?
Ні, якщо вас не втомлює.
У жодному разі.
Це мені? Дуже дякую.
Вона має унікальний талант — уміє встановити зв'язок із людьми.
Захоплення королевою об'єднує розділену країну.
Не всім таке під силу.
Нам буде її бракувати свого часу.
КОРОНА
ДВІ ФОТОГРАФІЇ
Я знаю, що ми трохи затрималися
і що в декого з вас є справи.
Ви будете раді почути, що до розгляду залишилося три питання.
У нас є остання інформація про новий королівський сайт.
Дякую.
Робіне.
ОФІЦІЙНИЙ ВЕБСАЙТ ЧЛЕНИ КОРОЛІВСЬКОЇ СІМ'Ї
Отже, я радий повідомити, що www.royal.gov.uk запустили в березні,
і відтоді туди щотижня заходить мільйон людей.
- Що робить? - Заходить.
Не буквально, бабусю.
Ми раді вітати принца Уельського,
тепер він покровитель Королівського національного коледжу для незрячих,
Валлійської національної опери
й Музею вітражів в Елі.
А принцеса — покровителька
Королівського коледжу педіатрії і дитячого здоров'я.
Це все?
Ні, боюся, є ще пункт 12.
Тут написано «конфіденційно».
- Так. - Чому?
Боюся, Ваші Величності, Ваші Високості,
нам слід поговорити про Діану, принцесу Уельську.
Заради бога!
Схоже, щойно вона привезла принців після відпочинку
на півдні Франції, як одразу повернулася до Парижу
на таємну зустріч із Доді Файєдом.
Звісно, вона має повне право,
як розлучена жінка й приватна особа,
робити все, що хоче,
та остання подія дала нам і уряду привід для занепокоєння.
Якщо уявити, що дружба
між принцесою Уельською та Доді Файєдом
переросте в тривалі стосунки,
це не лише зашкодить королівській родині
у сфері зв'язків із громадськістю,
але є ризик, що його батько використає зв'язок із принцесою Уельською
як важіль впливу і поставить владу в незручне становище.
Як? Не розумію.
Якщо сім'я Файєдів достатньо хороша
для колишньої дружини наступного короля і матері майбутнього короля,
тоді чому уряд відмовляє йому
в британському громадянстві, якого він так прагне?
- Саме так. - Ох, та дівчина.
Де вона зараз?
Я очікую на звіт.
Доді та принцеса,
є прогрес?
Дуже схоже на те, пане.
Ні!
Багато розмов і сміху.
Розмов? Яка користь від розмов?
Є щось більше?
Вони сплять разом?
Я не знаю, пане.
Поклич покоївку.
- Пане? - Покоївку.
Поклич покоївку.
Перепрошую.
Біянко, ти де?
Бос.
Пане Мохаммеде?
Скажи мені, чи пан Доді та принцеса мають інтимні стосунки?
Ти знаєш, про що я питаю.
Не знаю, але вони сплять в одній кімнаті.
Що?
В одній кімнаті? Ти впевнена?
Так, пане.
Одна кімната, одне ліжко.
Дякую.
Як знайти доброго фотографа-папараці?
Не просто ідіота з довгим об'єктивом.
Мені потрібен найкращий фотограф у Середземномор'ї.
Що плануєш робити решту літа?
Звідси я повернуся до Лондону.
Побачуся з хлопцями перед поїздкою в Балморал з батьком.
Далі в Боснію на підтримку руху проти мін,
та час ще буде.
Хлопці повернуться з Шотландії не раніше 31-го.
А ти? Які плани?
Я мав одружитися.
Пам'ятаєш?
Авжеж.
А тепер?
Тепер, мабуть, ні.
Мені шкода.
Вона знає про нас?
Я полечу в Лос-Анджелес, коли ти будеш у Боснії.
Скажу їй.
Сміливий крок.
Не такий сміливий, як ходити по мінних полях Боснії.
Ти щось про це знаєш?
- Ні. - Це величезна проблема.
Окрім того, що міни вбивають тисячі людей, часто дітей,
тих, хто вижив, нерідко відкидають їхні ж громади
через каліцтва й травми.
Який жах.
На це мою увагу звернув Кен Разерфорд.
Він заснував мережу постраждалих від мін.
Коли його джип наїхав на міну в Сомалі,
він втратив обидві ноги. Він казав: «У кожного, хто вижив, є дата,
коли вони наступили на міну. Моя — 16 грудня 1993 року».
А я казала: «Моя — 29 липня 1981 року, день мого весілля».
Ого.
- Добре, що в тебе є ноги. - Так.
Утратити їх
було б злочином проти людства.
Гадаєш?
Я завжди думала, що мої руки кращі за ноги.
Так.
Важкий вибір.
Як гадаєш, що мені подобається в тобі найбільше?
Очі?
Ні, але мені подобаються твої очі.
Кредитка?
Ні.
Але мені подобається твоя кредитка.
Руки.
Чому руки?
Бо чоловічі руки дуже важливі.
Як і губи, мають бути правильної температури.
Мої правильної температури?
Не знаю.
Треба перевірити.
Так.
Боже мій.
- Що ти п'єш? - Криваву Мері.
Дякую, Джоне.
- З поверненням! Привіт! - Усім привіт.
Ось і він, сам Казанова.
Дон Хуан, Омар Шаріф. Доді-Доді?
Як ти, тату?
Феллоуз.
Авжеж.
Так.
Дякую, що повідомили. І тримайте мене в курсі.
Ми повернулися!
Руки вгору! Це пограбування!
Посунься.
Тут дві. Дуже дякую.
- Ні. Ти мусиш, ми тебе обійдемо. - Це нічого не означає.
- Я поклав карту... - Ні, чекай!
- Я теж виграв. - Ти навіть правил не знаєш.
- Я знаю правила. - Зараз хтось розсердиться.
Мадам. Вам телефонує пан Файєд.
- Не зараз. - Каже, що це терміново.
Така велика червона коробка, натискаєш кнопку,
і карти вилітають.
Щоразу та сама кількість карт?
У мене мало часу.
Я знаю. Ти з хлопцями.
Я дзвоню сказати,
що, очевидно, хтось нас сфотографував на човні
і пропонує фото газетам.
Ти казав, що ніхто не знав, де ми.
Сам не розумію.
Коли їх опублікують?
Я більше нічого не знаю.
Щойно дізнаюся — повідомлю.
Фотографії купила газета Sunday Mirror.
Вони заплатили 250 000 фунтів.
Найзапекліша війна ставок в історії Фліт-стріт.
The Sun і Daily Mail заплатили по 100 000 лише за репродукцію фото.
Що на цих знімках?
Я так розумію, на кількох пара цілується.
Уже відомо, коли їх опублікують?
Цієї неділі.
Із широкою рекламною кампанією на телебаченні за кілька днів перед тим.
Боюся, цього буде майже неможливо уникнути.
Гаррі, тато приїхав.
Хоч удайте, що не хочете їхати від мене.
Це не тому, що ми їдемо від тебе.
Ні, тому що їдете до улюбленої Шотландії.
З дощем і мертвими тваринами.
- Як ви це витримуєте? - Нам подобається.
Це весело.
А ти де будеш?
Їду в Боснію на підтримку руху проти мін.
А потім?
А потім... проведу кілька днів з друзями.
З Доді?
Може, і на човні з Доді.
Що?
Він дивний.
Не дивний. Він милий, і в нього добрі наміри.
Гаррі, нам треба йти. Поквапся!
Швидше.
Гаррі, він чекає.
- Твої обійми найкращі. - Ходімо.
А обійняти?
Ти серйозно? Ми ненадовго.
Три тижні. Ціла вічність.
Хочу обіймів світового рівня.
- Добре. - Обійми як слід.
У мене сумка.
І дзвони щодня.
- Добре. - Обіцяєш?
Обіцяю.
- Як ти? - Привіт, тату.
- Ще раз. - Усе гаразд?
- Добре. - Просто у вушко.
Сідай, не нудьгуй.
Тобі так краще.
- Ідеально. - Пристебнулися?
Пальці.
Усе добре?
Хочуть швидше мене позбутися.
А за кілька днів знову захочуть до тебе.
Є цікаві плани на літо?
Чув, Боснія.
Рух проти мін.
Молодець. Я тобою пишаюся.
Дякую.
Можна дещо
попросити?
Ми не були взірцем у шлюбі...
може, хоч зараз будемо?
Авжеж.
І не лише для них, а й для нас.
Вона отримала не чоловіка мрії,
а друга мрії.
Набагато більше, ніж друга.
Партнера.
«Гаразд», — сказала вона,
хоробро посміхаючись, хоч перемога не за нею.
Будемо взірцем у розлученні.
Дякую.
- Чому? - Припини.
Вітаю.
Доброго ранку, мадам. Пан Доді просив передати вам.
Це супутниковий телефон. Щоб бути на зв'язку наступні кілька днів.
- Авжеж. - Про всяк випадок.
- Добре. - Мадам.
ЧАС ВІДМОВИТИСЯ ВІД ПРОТИПІХОТНИХ МІН
Дякую, що приїхали. Це посол.
- Така честь. - Дякую за запрошення.
Так. Готові?
Це мер, пан Беґович.
Ласкаво просимо. Ваш візит дуже важливий для нас.
Тепер, коли війна закінчилася, ми боялися, що світ про нас забуде.
Але робота лише починається.
Це правда.
- Вітаю. - Вітаю.
- Вони хочуть показати вам селище. - Прошу.
Привіт вам!
Він збирав дрова з батьком, і раптом почувся гучний вибух.
Як давно в нього протез?
Учора тут знайшли міну.
- Недільні газети, пане. - Дякую.
Ця вибухає, коли на неї наступаєш.
І осколкова міна...
розкидає маленькі шматочки пластиду.
Коли розбудив його посеред ночі?
Так. Було смішно. Найкраща ніч.
- Ходімо. - Готовий?
Хутчіш.
Пам'ятаєте настанови? Якщо є якісь сумніви,
зупиніться і повідомте нам.
Мадам.
У вас є хвилинка?
ПОЦІЛУНОК
Боюся, тут 11 сторінок, мадам.
Загалом у Sunday Mirror 78 фотографій,
які швидко розлітаються по всьому світу.
Paris Match заплатили мільйон франків.
Обід.
Американський таблоїд Globe — понад 200 000 доларів.
ДІАНА, ЗНОВУ СПРАВЖНЯ ЖІНКА
Ціна фотографій перевершила найсміливіші фантазії.
Тепер фотографи знають, що можуть розбагатіти за одну ніч,
адже інтерес до приватного життя принцеси навряд чи скоро вщухне.
Діана.
Мені було б її майже шкода...
якби я так не сердилася на неї.
- Діано! - Діано!
Діано!
Пані та панове,
боснійська війна закінчилася.
Люди намагаються повернутися до нормального життя, але не можуть,
бо в землі приховані сотні тисяч мін.
Кожні 20 хвилин у всьому світі
хтось калічиться або гине від наземних мін.
Королева знає про вашого нового хлопця?
Будь ласка, не відходьте від теми.
Ви закохані, Діано?
Прошу, говорімо про міни.
Жодних особистих запитань.
А як же Вільям і Гаррі? Що вони думають?
Це той сюрприз?
Ви вийдете за Доді Файєда?
Куди далі після Боснії? Єгипет?
Принц Чарльз схвалює?
Доді зніматиме вас у своєму фільмі?
- Прошу... - Плануєте майбутнє?
- Це чергова інтрижка? - Ви колись вгамуєтеся?
Він добре цілується?
Дякую.
Як публіцисту, мені її шкода.
Вона провела триденну кампанію на підтримку постраждалих від мін.
Хотіла, щоб світ почув про проблему.
А люди хочуть говорити лише про Доді Файєда.
Боюся, буде ще гірше.
Куди вже гірше?
Подейкують, що пан Файєд
заручений з іншою.
Що?!
Каліфорнійська модель на ім'я Келлі Фішер,
адвокат якої подав до суду на пана Файєда за порушення контракту,
тож можна сміливо сказати,
що це ще не скоро закінчиться.
Боже.
Але, на диво,
для нас це неабияка нагода.
Ідучи сюди,
я думав про те, що на кону дві різні культури.
Сен-Тропе.
Шотландія.
Скандал.
Гідність.
Безвідповідальність.
Обов'язок.
Егоїзм.
Принцип.
Принцеса таблоїдів на противагу принцу серйозної преси.
Що скажете про контрфото?
Ви й принци.
А не досить уже фотографій?
Що ж, події цього тижня
довели, яку силу може мати фотографія.
Як це виправдати перед хлопцями, не кажучи вже про себе?
До того ж, зараз у нас із Діаною все добре.
Я в боргу перед нею за підтримку.
Гадаю, ви не бачили сьогоднішню Daily Mail.
А що?
Між вами й принцесою Уельською, може, і перемир'я,
але це не завадило їй повідомити своєму улюбленому журналісту,
що ви провели останні вихідні наодинці з місіс П-Б
і не хотіли забирати хлопців, коли ті повернулися з відпочинку.
Вона б не посміла.
Одні вихідні.
Одні!
Тож я думаю, ми маємо якось відреагувати.
Як мені представити ідею фотосесії хлопцям?
Вони ненавидять таке, і я їх не звинувачую.
Скажемо, що така угода.
Що ми погодилися на ці фото,
щоб ЗМІ залишили нас у спокої до кінця канікул.
Питання в тому,
де знайти надійного фотографа.
Такий узагалі існує?
Чудово, пане Мак-Ґеттіґане. Ще раз, будь ласка.
Добре. А тепер, можливо, з пані Мак-Ґеттіґан.
Де мені встати?
- Ліворуч. - Ліворуч, гаразд.
Переставиш світло туди?
Добре. Трохи ближче.
Чудово. Мабуть, не раз фотографувалися.
Я на хвилинку.
Данкан М'юїр.
Так, це я.
Вітаю, сер.
- Гаразд, усе взяв? - Так, усе, що маю.
- Усе? Упевнений? - Так.
Гаразд. І, Данкане...
Добре.
Заспокойся. Бо я починаю хвилюватися.
- Гаразд. До зустрічі. - Щасти.
Щасти тобі.
- Навіщо це? - Бо, Вілле...
- Друзі дражнитимуть нас. - Так.
Дуже сумніваюся.
Так. Особливо, якщо вдягнути кілт і взяти ціпок.
Як пастушок.
Тато-пастушок.
Тато-пастушок загубив овець і не знає, де їх шукати.
Це безглузда ідея.
Бе-е-зглузда.
Одягати кілт не обов'язково.
Добре.
Пане М'юїре, добридень. Щиро дякую, що приїхали.
Тому тут немає лосося. Дуже мілко.
Принце Вільяме, підійдіть ближче.
- Віджене, ходімо. - Дві хвилини.
- Дві хвилини, і все. - Гаразд.
Ну ж бо.
Чудово.
Як звуть пса?
Віджен.
Гарне ім'я.
Може, покидаєте камінці?
- Покидаймо. - Так?
- Спробуйте зробити жабки. - Віджене, готовий?
Псові подобається.
У мене дві.
- Дві! - Чудово.
- У тебе одна! Гірше, ніж у мене! - Прекрасно.
- Гарно. - Три. Треба три.
Принце Гаррі, станьте поруч із батьком.
Іди сюди.
- Дякую. - Поспілкуйся з фотографом.
Чудово, дякую!
Погляньте на мене, будь ласка.
Увага.
КЕПСЬКІ СПРАВИ, ДІАНО
Схоже, це тріумф.
Хлопці цього не хотіли.
Аякже.
Але, на відміну від витівок Діани, це багато про що говорить.
Чув останні новини?
Ні, а що сталося?
Очевидно, вчора вона пролетіла 260 кілометрів
на гелікоптері «Герродс», щоб відвідати психологиню в Дербіширі...
перелякавши крихітне селище.
Можливо, щоб допомогти пану Файєду визначитися з пріоритетами,
з огляду на те, що в нього вже є наречена-американка.
Господи.
Поведінка Діани стає усе непередбачуванішою.
Дедалі більше нерозважливою.
Щораз більше виходить з-під контролю.
Діано!
Замість того, щоб вчитися на помилках,
вона знову полетіла на південь Франції.
Гадаю, вона зрештою вгамується.
Сподіваюсь.
Хай би вже дівчина знайшла спокій.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин