Hvordan går det der nede, da?
Alt er litt vanvittig, for å være ærlig.
I morges kom han med et dikt han hadde skrevet til meg.
Det var veldig søtt, akkurat som ham.
Men han feilvurderte litt og gikk altfor langt. Fikk det gravert på en sølvplakett.
Ja. Alt rimet. "Kjærlighet" og "herlighet", tror jeg.
- Akkurat. - Kanskje "havblikk" og "kjærlighetsdrikk".
Du store tid.
Han har vært beskjeftiget med bruddet i L.A. Det har blitt svært ubehagelig.
- Ja. Det har vært store nyhetsoppslag. - Hun skal tydeligvis saksøke ham.
Og pressen er i hælene på oss hele tiden. Man får aldri slappet av.
Men bortsett fra det er han ikke annet enn bedårende.
Han sørger for at alt er perfekt. Tar seg av meg.
Jeg forstår hvor berusende det må være,
men tar du virkelig vare på deg selv slik vi snakket om på denne måten?
Vi har jo jobbet med å venne deg fra avhengigheten av dramatikk.
Hei, pappa.
Jeg vet det.
- Hvordan har gjesten vår det? - Fremstår lykkelig. Soler seg.
Godt.
Nå må du bare få henne på kroken og gi henne en ring på fingeren.
Gi meg en sjanse, pappa. Det er fortsatt tidlig.
La meg fortelle deg hva som står på spill.
Hadde du giftet deg med jenta, hadde du blitt en kjempe over natten. En koloss.
Da får du penger og makt som vil overgå dine villeste drømmer.
- Og så blir du endelig min likemann. - Din likemann?
Sier du det? Hvordan da?
Jeg gjør deg til min partner. I ett og alt. I hele selskapet.
Det har du aldri tilbudt meg før.
Du har aldri fortjent det før.
Bare innrøm det. Dette er bare mer drama. Drama er adrenalin. Avhengighetsskapende.
Og på mange vis det motsatte av voksenadferd.
Og alt du har fortalt meg om Al Fayed- mennene, at Dodi er ganske snill...
- Han er virkelig det. Veldig snill. - Men han er også litt i villrede.
Og fanget i den usunne dynamikken han har med faren.
Helt klart.
Er dette virkelig mennesker du bør ha nær deg?
Folk du bør kjenne i det hele tatt?
Risikoen er at man tillater seg å gjøre det uvanlige vanlig
og venner seg til å leve i galskapen.
- Og det er da alt virkelig går på tverke. - Jeg vet det.
Å gifte seg med henne vil overgå alt jeg noensinne har oppnådd.
Ritz i Paris. Harrods. Alt sammen.
Og vil ikke alle sønner stille sine egne fedre i skyggen?
Nå har du sjansen. Ikke forspill den.
Jeg får sekretæren til å ordne et fly hjem snarest mulig.
- Bra. Kom hjem. Hit du hører hjemme. - Diana!
Ha det. Ha det.
Diana!
Shopping? Og iskrem?
- Sier du det, altså? - Gi deg. Det er Monte Carlo.
- Det blir gøy. - Det blir det ikke.
Der er det fotografer og folkemengder. Kan vi ikke bare kose oss her?
- Det er noe jeg må fortelle deg. - Det er noe jeg må si til deg også.
Vi kan gjøre det over stracciatella. Kom igjen.
Sånn. Pass på.
Takk.
- Er alle med? - Ja, nå drar vi.
- Dette går fint. - M-m.
Det var dette stedet jeg tenkte på. Hva slags iskrem vil dere ha?
- Vanilje. - Vanilje?
- Pistasj. - Vanilje. Pistasj.
- Hva sa du? - Hva?
Jeg skal sørge for at vi ikke blir her lenge.
- Den. - Den? Er du sikker?
Gi deg! Vant du?
Det er to ting jeg vil si unnskyld for.
Denne veien.
Først for hele greia med Kelly.
Jeg kunne aldri ha gjettet at hun ville bli så...
Jeg vet alt om hvor ille det er når han du elsker, kanskje har følelser for en annen.
Men at man kunne saksøke noen for å ikke lenger være forelsket? Den var... ny.
For å være ærlig, så sa jeg at hun bare burde slutte å jobbe.
Så... hun har tapt mye på å ikke ha hatt noen inntekt.
Jeg ville også...
...be om unnskyldning...
...hvis jeg selv har oppført meg merkelig.
- Har jeg det? - Du har kanskje vært litt stresset.
Jeg er sjenert, typen som holder seg for seg selv.
Jeg har avskydd å se livet mitt utspille seg i avisene.
For ikke å snakke om alle fornærmelsene og fordommene.
"Dump den sleske, utro mannen"?
"Hvorfor kan ikke Di finne seg en grei, engelsk gutt?"
Jeg er lei for det.
Det har blitt verre for meg også, vet du.
De later som om de er vennene dine, men skriver likevel bare uforskammetheter.
Jeg får bare lyst til å flytte vekk. Starte på nytt.
- Flytte til et annet land. Et sted som... - California.
Nettopp.
- Herregud. - Iallfall vekk fra England.
Til et sted der man faktisk kan få være fri.
Sitte under et bitte lite tre med en gutt som du liker og spise iskrem.
- Kan vi få ta et bilde, Diana? - Ett bilde.
- Herregud. På'n igjen. - Kom.
- Få et kyss, Diana. - Trekk tilbake, vær så snill. Tilbake!
- Vi elsker deg! Vær så snill! - Trekk tilbake!
- Kom igjen. - Trekk tilbake!
Kom igjen!
- Diana! - Diana!
- Åpent? - Ja.
- Her inne er vi tryggere. - Følg etter Trevor.
God kveld.
- God kveld. - Går det bra med alle sammen?
- Vi må låse ytterdøren. - Frédéric. Steng døren.
- Alt vel? - Ja.
- Vi blir. - For en glede å ha dere her.
- Vi må få dem ut, nå. - Vi har en bakdør. Vi ser etter nøkkelen.
- Kan du åpne den? - Trevor, hva er det som foregår?
- Vi blir her litt. - Nå begynner jeg å gråte.
Det fins vel verre steder å være fanget enn i en smykkeforretning.
- Har vi mistet dem? - Inntil videre, så.
- Er det noe her inne du liker? - Hvor fører den?
- Ingenting jeg trenger. - Det må da være noe her du liker.
Den var ganske fin, da.
Denne?
- Diana! - Diana!
- Kom igjen. - Vi må dra. Kom igjen.
Diana!
- Dodi. - Dodi.
Mr. Dodi. Vi må dra.
SI JA TIL MEG! ET JA TIL LIVETS FINESTE DAG
Mr. Dodi. Sir! Nå!
Nå, sir!
Denne vei. Bare ned her.
Det er Diana!
- Har det. Her er ditt. - Takk.
- Kan vi skynde oss? - Ja.
La oss komme oss av gårde.
- Diana! - Diana!
- OK, dere. Kjør! - Diana!
Herlighet, da!
Diana! Vær så snill!
- Diana! - Diana!
Går det bra med deg?
- Vær så god. - Takk.
Det var gøy, da.
- Jeg beklager. - Nei da.
Det var min feil.
Ikke akkurat beste måte å tilbringe vår siste kveld sammen på.
- Hva? - Det er det jeg har prøvd å fortelle deg.
Jeg må reise hjem i morgen.
Jeg har jobbgreier jeg må forberede, og så kommer guttene hjem til London.
Sekretæren min har ordnet billett på en BA-flygning i morgen tidlig.
Du kan ikke reise med rutefly. Du flyr hjem i vår privatjet.
- Jeg har ikke noe imot å fly rutefly. - Gi deg, da. Ikke snakk om.
Jeg må bare sjekke det med faren min.
Skal hun hjem? Allerede? Hvorfor? Hva skjedde?
- Hun må jobbe. - Er alt i orden?
Alt er i skjønneste orden. Jeg tok henne med på handletur.
- Hun valgte seg en ring. - Hva slags ring?
- En gullstjerne. - M-m.
- Dekket av diamanter. - M-m.
- Fra kolleksjonen Dis-Moi Oui. - Herregud!
Han skyter og skårer!
- En forlovelsesring. - Jeg vet ikke.
Selvsagt er det det! Dis-moi oui betyr "si ja til meg".
Nå nærmer du deg, gutten min! Du er en Fayed!
Bærer hun den nå? Jeg trenger et bilde.
Jeg har ikke kjøpt den ennå. Ringte butikken etter at vi dro derfra.
De hadde den ikke inne. De hadde den i filialen i Paris.
- Så ta henne med til Paris, da. - Gjerne, men hun vil reise hjem.
Nei og atter nei.
Ta henne med til Paris og sett ringen på fingeren hennes.
Dette er den beste dagen i mitt liv. Jeg visste at du ville få det til.
Min sønn! Min Fayed-sønn!
- Kom igjen, nå! Ha det. - Ha det.
Han gikk med på det. Vi kan bruke flyet. Med en tur innom Paris, hvis det er greit.
Hva? Hvorfor det?
Det er noe jeg må gjøre.
- Det blir bare én kveld. - Greit.
- Men jeg må få tid til å ringe guttene. - Selvsagt.
- Jeg savner dem noe fryktelig. - Ja.
Det skjønner jeg.
Noe så tåpelig å si og gjøre av ham, tenkte nå jeg.
- Hvem betalte? - Ikke jeg. Det er alt jeg bryr meg om.
Margot, da!
Hva med en piknik i dag? Oppe ved Glen Muick.
For en festlig idé.
Er alt i orden med han der, tror du?
Han ser litt forloren ut, spør du meg.
Det hadde jeg også gjort hvis min mors privatliv stenket avissider vidt og bredt.
Nu vel. Der har du forskjellen på din mor og hans.
Det har alltid blitt ført videre fra generasjon til generasjon.
Vi burde kanskje få ham med utendørs litt mer? Få ham ut av egne tanker.
Hva med...
Tenk over saken.
Charles var 13 da han tok sin første. Og jeg var vel 14?
Nå er han 15. William er overmoden. Det kan kanskje gjøre susen.
Kan du sende meg saltet?
Vi har nå påbegynt innflygingen til Paris-Le Bourget.
De ansatte på bakken melder om at det er flere fotografer som venter,
men de vil gjøre sitt beste for å få dere raskt ut.
Det er 20 minutter til landing. Vi er i rute. Takk.
- Privat bagasjeassistanse er tilgjengelig. - Vil du sende noe i forveien?
- Spør en av våre ansatte om informasjon. - Nei.
- Diana! - Diana!
Visste du at Dodi var forlovet da du kysset ham, Diana?
- Se denne veien, Diana! - Hva syns William og Harry?
- Hei! Diana! - Hva med Kellys søksmål?
- God dag. - God dag. God dag, madame.
Kom igjen.
Diana!
Rett til min leilighet. Jeg fikk streng beskjed fra Mr. Mohamed.
- Først til Villa Windsor, så leiligheten. - Prinsessen skal ringe sønnene sine.
Rett til min leilighet.
Direkte til Villa Windsor, sa monsieur Mohamed spesifikt.
Trekk tilbake, alle sammen. Trekk tilbake!
- Hva er i veien? - Ingenting.
Alt er i orden.
PRIVAT EIENDOM ADGANG FORBUDT
- Hva er dette? Hva skal vi? - Jeg vet det. Beklager. Pappa insisterte.
- Jeg skal ringe om 45 minutter. - Vi kjører innom Ritz på vei til meg.
Der kan du ringe i enerom.
Hei, pappa.
- Velkommen til Villa Windsor. - Takk.
- Har du noen spørsmål? - Nei. Alt i orden.
- Dette var ingen god idé. - Slapp av. La meg snakke med henne.
Det passer dårlig. Stol på meg. Omveien har gjort henne irritert.
Få snakke med henne, da!
- Han vil snakke med deg. - Det vil jeg ikke.
- Bare si at jeg er utilgjengelig. - Bare veldig kort, da.
Hei.
- Hvordan har hedersgjesten min det? - Hun har det bra.
- Men jeg... - Liker du villaen, da?
- Den er nydelig, Mou Mou, men... - Den ble skjenket meg av Paris by.
Av Jacques Chirac i egen høye person.
Hertugen og hertuginnen av Windsor tilbrakte mange lykkelige år sammen her.
Et perfekt, lite hus, som venter på det perfekte paret.
Og ingenting i verden hadde gitt meg større glede
enn å se deg og Dodi fylle huset med deres kjærlighet og deres lykke.
Så snilt av deg. Du er litt av en romantiker. Jeg vil gjerne komme tilbake,
men jeg må virkelig gå, for jeg skal ringe guttene.
- Ja vel. - Greit. Ha det.
Ha det.
Vær så snill. Slutt å blande deg. Alt gikk kjempebra.
- Jeg prøver bare å hjelpe. - Du hjelper ikke til. Nå er hun stresset.
Så gå og ro henne ned, da.
Vær så snill. Overlat dette til meg.
Jeg vet hvor viktig dette er for deg, men jeg vet hva jeg gjør.
Greit, din bedreviter. Ha det.
Ha det.
Kan vi riste dem av oss? Kom igjen. Raskere.
Forsiktig! Du kan kjøre på en av dem!
Hvorfor i helvete kjørte vi hitover? Vi snakka om dette!
- Herregud. - Herregud.
Philippe.
- For et kaos. - Ja, men jeg får ikke gjort noe med det.
Men du må gjøre noe!
- Diana! Se hitover! - Diana!
Diana!
Går det bra?
Jeg er så lei for det.
- Trevor. - Det er ingenting jeg kan gjøre.
Trekk tilbake! Vekk! Kjør!
Trekk tilbake! Det holder! Tilbake!
Galskap.
Flytt dere!
Nei. Unna vei.
Flytt dere!
Diana! Vær så snill! Vær så snill! Kom igjen!
- Balmoral slott. - Diana. Jeg skal snakke med guttene.
Du er akkurat litt for sen, ma'am. Prinsene ventet, men har gått ut igjen.
Jeg er så lei for det.
- Kanskje De kan prøve ved middagstid? - Greit. Takk.
Takk, ma'am. Adjø.
Det tar ikke lang tid.
- Monsieur Fayed. Velkommen. Alt vel? - Takk. Vel, vel. Det går bra.
Skitt jakt!
- Ja, det er Dis-Moi Oui-ringen. - Dis-Moi Oui, ja. Den har vi, ja.
GRATULERER MED DAGEN, HARRY KLEM FRA MAMSEN
- Der er den. - Du har et godt blikk.
- Der er den. - Ja.
- Der er den, ja. - Sånn.
- Det er den. - Ja.
Ja. Han liker den.
Ta det pent og rolig, nå. OK?
Når du er klar, tar du av sikringen.
Så skyter du.
- Er du klar? - Ja, jøss.
- Gratulerer, sir. - Takk.
Godt jobba.
- Hei. - Hei.
- Hvordan var det med guttene? - Jeg rakk det ikke.
- Å nei. - De hadde gått ut.
Jeg sendte noen ut for å kjøpe fødselsdagsgaven Harry har tryglet om.
Så fikk jeg håret fønet, som en trøst.
Alt blir bedre når vi kommer til min leilighet.
Det lover jeg.
- Diana! - Trekk tilbake, vær så snill.
OK. Trekk tilbake.
Herregud! Kom igjen.
- Hei, mamma. - Hei, vennen. Endelig kan vi snakke!
Beklager. Vi har ikke lang tid på oss. Det er middagstid.
- Jeg vet. Men raskt, hvordan er Skottland? - Bra.
Vått, kaldt og fullt av knott?
Ja.
- Sånn som du vil ha det? - Vet du hva?
Hva da?
- Jeg skjøt min første kronhjort i dag. - Nei.
- Jo. - Ikke si at du ble påsmurt blod også.
- Kanskje. - Å, det holder jeg ikke ut.
- Vasket du det av med en eneste gang? - Det meste.
- Det meste? - M-m.
- Og Harry min? - Han vil gjerne snakke med deg.
- Hei, mamma. - Hei, vennen.
Når kommer du hjem, da?
Jeg kommer hjem i morgen, og vi tre skal treffes i morgen kveld.
Hvor er du nå, da? Fortsatt på den stilige yachten?
- Nei, jeg er i Paris. - Med posøren?
- Det var ikke veldig snilt sagt. - Går han fortsatt med mokasiner?
- Muligens. - I telefonen hele tiden?
- Der han snakker med L.A.? - M-m.
Skal han fortsatt presentere oss for James Bond?
Sett roser på bordet.
- Roser, ja. Greit. - Massevis. Det er veldig viktig.
Det skal bli.
- Vil du se ringen? - Ja, gjerne det.
- Der er den. - Å ja. Den er veldig fin.
- Ikke verst? - Nei.
Mamma. Harry vil stille deg et spørsmål.
- Mamma? - Ja, skatten min.
Når kommer du, da?
Jeg kommer hjem i morgen. En natt, så ses vi.
Det var ikke spørsmålet.
- Mamma... - M-m?
Skal du gifte deg med Dodi?
Nei. Hvordan det?
Vel... Alle avisene sier at du skal det.
Dere vet da bedre enn å tro på det avisene skriver.
Jeg skal ettertrykkelig ikke gifte meg med Dodi.
For å være ærlig, så gleder jeg meg bare til å komme hjem.
Går det bra med deg?
Det går bra med meg. Det er bare litt ville tilstander her.
Skjønner ikke hvordan jeg havnet her.
- La meg lytte, William. - Vent.
Mamma må bare gjøre noen endringer i livet sitt, det er det eneste.
- Det er ikke deres problem, men mitt. - Akkurat.
Hils alle fra meg. Vi ses i morgen kveld. Bare oss tre.
- OK. Glad i deg, mamma. - Jeg er glad i deg, skatten min.
Jeg er glad i deg.
- Glad i deg, mamma. - Glad i deg, vombaten min.
Glad i deg.
Diana!
Klar?
Trekk tilbake! Vær så snill! Flytt dere!
- Kom igjen. - Hvor skal vi?
Chez Benoit. En restaurant.
- Sving til høyre. - De er foran oss.
- Til høyre! - Man kan ikke svinge her.
Dette er et mareritt.
- Da er det bedre på Ritz. - Hysj.
Philippe. Endring i planene. Vi drar tilbake til Ritz.
Beklager.
Denne vei.
Ma'am.
- Menyen. - Takk.
Sir.
Deres Kongelige Høyhet. Sir. Vi er beæret.
Endring i planene. Vi spiser oppe.
La oss få deg ut herfra.
Unnskyld.
Når man er med meg, vil kaoset ingen ende ta.
Faktisk... så er det jeg som skylder deg en unnskyldning.
Du ville reise tilbake til London,
men det var en grunn til at vi måtte dra innom Paris.
Og det var min feil.
- Hva er dette? - Yndlingen din. Julio Iglesias.
OK...
Hva gjør du?
Det er ringen som du sa at du likte i Monte Carlo.
En ring med et helt eget navn, Dis-Moi Oui.
Derfor har jeg et spørsmål jeg gjerne vil stille deg,
som jeg virkelig håper at du vil svare ja på.
Nei, nei!
Slutt. Jeg holder ikke ut. Det er galskap. Vær så snill. Reis deg.
OK.
Vi må snakke sammen. Innstendig.
Kom. Sett deg.
OK.
Det har vært kjempegøy i sommer.
Mer enn gøy. En gudegave. Og du har vært helt fantastisk.
Og jeg vet at hele verden lurer på hvorvidt vi skal gifte oss.
Men det alene er ingen grunn til å faktisk gjøre det.
Jeg er ikke i nærheten av å være klar for et nytt ekteskap.
Og du har så vidt kommet deg løs fra den forrige du fridde til.
Jeg vet at du er opprørt nå, og...
Jeg vet at du alltid bare har lyst til å gjøre alle til lags.
Det er bedårende.
Men dette giftermålet ville bare ha gjort ett menneske i verden fornøyd.
Hvem?
Din far blir ikke mer glad i deg av at jeg blir din hustru.
- Det tror jeg, faktisk. - Men jeg går ikke med på det.
Ekteskapet er et seriøst, men også smertefullt anliggende.
Det vi to har sammen, handler om glede. Om å lege sår. Om sorgløshet.
Hva er det?
Mat.
- Skal jeg sende dem bort? - Nei. Nå spiser vi. Jeg er skrubbsulten.
Det vil gjøre oss begge godt.
- God kveld. - God kveld.
- Du kan bare sette den der. - Ja, monsieur. Takk.
- Hva gjør du med ringen? - Leverer den tilbake.
Nå kan jeg jo lansere en ny kolleksjon. "Si nei til meg".
Du vet at når faren min får høre dette, vil det bekrefte det han alltid har ment.
At det ikke er håp for meg.
- Da slår han hånda av meg for godt. - Det våger han ikke.
Men hadde det vært så ille, da?
Jeg er redd for at du aldri blir lykkelig før du bryter løs. Bor langt, langt unna.
- Du sa hvor lykkelig du var i California. - Ja.
Slutt å gjøre det han vil. Begynn å gjøre det du selv vil.
Lag filmer og bo hvor enn du har lyst til, for pokker.
Ja, ma'am.
Løsningene på problemene dine er veldig åpenbare sett fra mitt ståsted.
Men våre egne problemer ser vi aldri tydelig.
Vi trenger alltid en nær venn til å vise oss veien. Din tur.
Si hva som er galt med meg. Og hva jeg bør gjøre med det.
- OK. - Jeg tror at jeg trenger påfyll først.
- For det første... - M-m?
...så må du roe ned.
Se bare på hvor mye du har oppnådd på det ene året etter at du skilte deg.
En verdensomspennende motkampanje mot landminer.
Du har samlet inn millioner til veldedige formål, men er likevel ikke fornøyd.
Slutt å ha det så sykt travelt med å finne hva enn det er du leter etter.
Det oppsummerer nok hele mitt liv, egentlig.
Jeg har bare løpt rundt i full fart. Og mistet meg selv underveis.
Alt har vært ganske vanvittig i det siste.
Skal jeg være ærlig, så er det å være mor det som har gjort meg aller mest lykkelig.
Når jeg legger meg, så er det guttene jeg tenker på.
Ikke en mann, en rolle eller en jobb.
Det er guttene.
Jeg trenger mer tid med guttene.
Mens du trenger å tilbringe mindre tid med faren din, som blander seg i alt.
- Man snakker om solen... - Ta den.
- Syns du? - Fortell ham hva vi har blitt enige om.
Dette klarer du.
Hei.
Vel, har du gjort det ennå?
Har du spurt henne? Har du oppfylt alle mine drømmer?
Det har jeg. Det var godt at du ringte.
For... jeg har gode nyheter.
- Spennende nyheter. - Har du det?
Få høre, da.
To mennesker kom til en enighet i kveld.
M-m?
Hallo? Er du der?
Vi kommer ikke til å forlove oss eller gifte oss.
Prinsessen og jeg forblir venner, men ikke noe mer.
Vil du slå hånden av meg for å ha skuffet deg eller fordi jeg er en fiasko,
hva enn du kaller det, så bare gjør det. Det blir en velsignelse. Men hør her.
Jeg er glad i deg.
Men det gjør meg så vondt at jeg må prøve å være den du vil
for at du skal føle deg vel.
Hvis du ikke kan godta meg for den jeg er,
er det til det bedre at vi ikke treffes mer.
Adjø.
Se. Jeg skjelver.
Du...
Du er virkelig noe for deg selv. Det håper jeg at du vet.
Vel...
Hvor vil du sove i natt?
Her? Eller i leiligheten min?
I leiligheten.
Alle sakene mine er jo der.
OK.
Trevor. Vi har bestemt oss for å dra tilbake til leiligheten min.
- Det fraråder jeg. - Gjør som jeg sier.
- Det er det glade vanvidd utenfor. - Gjør som jeg sier, er du snill.
Fotografene vet hvilke biler vi kom med. Vi sender de samme bilene ut,
så drar jeg og prinsessen i en tredje bil ut bakveien.
Ta deg av fotografene. Jeg ringer nattevakten og fikser bilen.
- Tilbake til London i morgen? - Ja.
- Gleder du deg til å treffe mamma? - M-m.
OK. Ferdig.
- Takk. - God natt.
Kom inn.
- Skal jeg skal pakke for deg? - Jeg har alt gjort det. Takk.
Da er jeg arbeidsløs, da.
God natt, William. Og gratulerer nok en gang for det i dag.
Takk, Milly.
- Røyker du den, eller... - Nei, jeg passer bare på den.
OK.
- Sigarer er på moten. - Vil du ha den?
Nei, jeg har sluttet.
- Du hadde nok likt den likevel. - Ja.
I neste uke, kanskje.
Henri. Endring i planene. Du må kjøre monsieur Dodi.
- Med en gang. - OK.
Sett det på regningen min.
Om ti minutter. De kommer ut om ti minutter.
Galskap.
- Helt og holdent. - Ja.
Går det bra?
Ja.
Jeg må tilstå noe.
Da jeg ringte faren min... Det jeg sa...
Han hørte ikke et ord av det.
Jeg vet det.
- Visste du det? - M-m.
Du får nok tatt mot til deg og fortalt ham det snart.
Det gjør jeg, vet du.
- Det skal jeg virkelig. - Jeg vet det.
- Alt i orden, Henri? - Ja.
Er Philippe og Jean-François ute og gjør det jeg ba om?
- Ja, de gjennomfører avledningen. - OK.
- Ingen ser oss dra herfra. Stol på meg. - Bra.
- Hva sa han? - At alt er i orden.
Kom igjen, så går vi.
- Vær så god. - Takk.
OK. Da går vi.
Ikke prøv å følge etter oss. Dere tar oss aldri igjen. Drit og dra.
- Diana! Ett bilde! - Diana!
- Se her! Se her, da!
Se på oss, da! Kom igjen!
Diana! Ett bilde, da!
- Går det bra? - Ja da.
- Klar. Kom igjen. - Ja. OK.
Kom igjen. La oss komme oss vekk herfra.
- Kom igjen! - Ta motorsyklene! Kom igjen!
Tekst: Fredrik Island Gustavsen