Cum merg lucrurile pe acolo?
Cam ireal, să fiu cinstită.
Azi mi-a citit o poezie pe care mi-a scris-o.
Ca și el, a fost foarte dulce.
Dar un pic deplasată.
Complet exagerată.
A gravat-o în argint.
Da, totul rima.
„Turturea” și „dragostea”.
Așa...
Parcă și „ocean” cu „alean”.
Doamne!
E în LA, să rezolve cu logodna destrămată, care a luat o turnură neplăcută.
Știu. Vuiesc știrile.
Se pare că îl dă în judecată.
Presa se ține ca scaiul de noi, deci nu ne putem relaxa deloc.
Cu toate astea, a fost mereu adorabil cu mine.
Are grijă de mine, să fie totul perfect.
Înțeleg că asta poate fi îmbătător,
dar așa te îngrijești tu, apropo de ce am discutat?
Am făcut eforturi mari să te lecuim de melodramă.
Salut, tată!
Știu.
- Cum se simte invitata specială? - Pare fericită. Face plajă.
Bine. Acum trebuie să o încolțești și să-i pui inelul pe deget.
Dă-mi timp. E încă devreme.
Să-ți amintesc ce e în joc.
Dacă te-ai mărita cu fata asta,
ai deveni un colos peste noapte.
Ai avea bani și putere dincolo de orice îți poți imagina.
- Și ai fi în sfârșit egalul meu. - Egalul tău?
Serios?
- Cum? - Ai fi partenerul meu în toate.
În toată compania.
Nu mi-ai mai oferit asta.
Nu ai meritat până acum.
Să recunoaștem, iar ai dat-o în melodramă.
Fiindcă e adrenalină pură. Dă dependență.
Și este, în multe feluri, opusul comportamentului adult.
Din tot ce mi-ai spus despre bărbații Al Fayed...
Dodi e dulce...
Chiar e foarte drăguț.
Dar și puțin pierdut.
Și prins într-o dinamică bolnăvicioasă cu tatăl lui.
Cu siguranță.
Ăștia sunt oamenii care ar trebui să-ți fie apropiați?
Pe care să-i cunoști măcar?
Riscul e să normalizezi anormalul
și să te obișnuiești să trăiești în sânul nebuniei.
Atunci o ia totul razna.
Știu.
Luând-o de soție, ai eclipsa tot ce am realizat eu,
Ritzul din Paris, Harrods, tot.
Și nu vor toți fiii să-și eclipseze tații?
Asta e șansa ta. Nu o irosi.
Îmi pun secretarul să-mi rezerve un zbor.
- Bine. Vino acasă, unde ți-e locul. - Diana!
Pa!
Diana!
Cumpărături? Apoi înghețată?
- Pe bune? - Haide, e Monte Carlo. Va fi distractiv.
Nu va fi.
O să fie fotografi și mulțimi. Nu ne putem relaxa aici?
Trebuie să-ți spun ceva.
Și eu.
Putem s-o facem la o stracciatella. Haide!
Cu grijă!
Mersi!
- Toată lumea a urcat? - Da, hai!
O să fie bine.
Aici voiam.
Ce înghețată vreți?
- Vanilie. - Vanilie?
- Fistic. - Vanilie. Fistic.
Ce ai spus?
Am spus că nu vom sta prea mult.
Asta. Sigur?
Haide! Ai câștigat?
Vreau să-ți cer scuze pentru două lucruri.
Pe aici.
Mai întâi, pentru toată situația cu Kelly.
Nu m-aș fi gândit că o să fie așa...
Crede-mă că e deranjant
să știi că bărbatul iubit are sentimente pentru alta.
Deși nu știam că e pricină de proces.
Asta e o noutate.
Ca să fiu cinstit, i-am spus să nu mai lucreze.
Așadar...
a pierdut mulți bani din contracte.
Voiam și...
Voiam să-mi cer scuze...
dacă m-am purtat puțin ciudat.
- Așa a fost? - Poate ai fost un pic stresat.
Sunt o persoană timidă și retrasă.
Nu mi-a plăcut să-mi văd viața în ziare.
Ca să nu mai zic de insulte și prejudecăți.
„Scapă de craiul alunecos!”
„De ce nu-și găsește Di un băiat britanic de treabă?”
Îmi pare rău.
Și pentru mine e tot mai rău.
Se dau prieteni, apoi scriu insulte peste insulte.
Mă face să vreau să plec.
Să o iau de la capăt.
- Să mă mut în altă țară, undeva... - California.
Întocmai!
- Doamne! - Oricum, departe de Anglia.
Undeva unde poți să fii liber.
Să stai sub un copăcel...
mâncând înghețată cu un băiat care îți place.
- Diana, putem face o poză? - Doar una.
- Începe! - Hai!
- Dă-ne un pupic, Diana. - Înapoi, vă rog!
Dați-vă înapoi!
- Te iubim! Te rog, Diana! - Înapoi!
- Haide! - Înapoi, vă rog!
Haideți!
- Diana! - Diana!
- Aveți deschis? - Da.
- Veți fi în siguranță aici. - Hai cu Trevor!
- Toată lumea e bine? - E totul în regulă?
- Trebuie să încuiem ușile. - Frédéric!
- Totul bine? - Da.
- Stau aici. - E o onoare să vă primim.
- Trebuie să plece. - Da. Avem ușă în spate, o să caut cheia.
Poți deschide, te rog?
- Ce se întâmplă? - Stăm aici un pic.
O să bufnesc în plâns.
Sunt locuri mai rele decât o bijuterie.
- Am scăpat de ei? - Deocamdată.
Îți place ceva de aici? Orice.
Unde duce?
- Nu am nevoie de nimic. - Trebuie să-ți placă ceva.
Ăsta e frumos.
Ăsta?
Diana!
- Haideți! - Să plecăm, repede!
Diana!
- Dodi. - Dodi.
Dle Dodi, trebuie să plecăm.
Dle Dodi, acum!
Acum, domnule!
Pe aici. Jos.
E Diana.
- Gata. E al tău. - Mersi!
- Ne putem mișca repede? - Da.
Să mergem!
- Diana! - Diana!
Porniți!
Diana!
Zău așa!
Diana, te rog!
Diana!
Te simți bine?
- Poftim. - Mulțumesc.
Ce distractiv!
- Îmi pare rău. - Nu.
E vina mea.
Nu a fost cea mai reușită ultimă seară.
Poftim?
Asta încercam să-ți spun.
Trebuie să plec acasă mâine.
Trebuie să mă pregătesc de muncă, iar băieții se întorc la Londra.
Secretarul meu îmi ia un zbor BA mâine-dimineață.
Nu poți lua un zbor normal. O să te întorci cu avionul nostru.
Nu mă deranjează.
Zău așa! Nici nu se pune problema.
Trebuie să aranjez cu tata.
Pleacă acasă deja? De ce? Ce s-a întâmplat?
- Trebuie să muncească. - E totul în regulă?
Mai mult de atât. Am fost la cumpărături.
- A ales un inel. - Ce fel de inel?
- O stea aurie. - Da?
Acoperită cu diamante.
Dintr-o colecție numită Dis-moi oui.
Doamne ajută!
Șutează și înscrie!
- Un inel de logodnă. - Nu știu.
Sigur că da! „Dis-moi oui” înseamnă „Spune-mi «da».”
Fiule, ești un învingător, un adevărat Fayed!
Îl poartă acum? Trimite-mi o poză.
Încă nu l-am luat.
Am sunat la magazin după ce am plecat.
Nu aveau pe stoc.
Îl au la filiala din Paris.
Du-o la Paris.
Mi-ar plăcea, dar vrea să meargă acasă.
Nu. Nici vorbă.
Du-o la Paris și pune-i inelul pe deget.
E cea mai frumoasă zi din viața mea!
Știam că vei reuși.
Fiul meu!
Fiul meu Fayed!
Pa!
E de acord, putem folosi avionul.
Dacă nu te superi, facem escală la Paris.
Ce? De ce?
Trebuie să fac ceva.
E doar o noapte.
Bine.
Dar trebuie să-i sun pe băieți.
- Desigur. - Mi-e dor de ei.
Da.
Sunt sigur.
E ridicol să fi spus și să fi făcut așa ceva.
- Cine a plătit? - Nu eu, doar asta mă interesează.
Margot!
- Ținem un picnic la Glen Muick azi? - Ce idee minunată!
Crezi că se simte bine?
Îmi pare un pic oropsit.
Dar și eu aș fi dacă viața intimă a mamei mele ar fi la știri.
Asta e diferența dintre mama ta și a lui.
Mereu a fost transmis din generație în generație.
Nu ar trebui să-l scoatem la aer, să-și iasă din gânduri?
Ce zici de...
Gândește-te.
Charles l-a vânat pe primul la 13 ani. Eu, pe la 14.
La 15 ani, William a așteptat prea mult.
Ar putea fi soluția.
Îmi dai sarea?
Tocmai am început ultima coborâre spre Paris-Le Bourget.
Echipa de la sol ne-a anunțat
că jos așteaptă mai mulți fotografi.
Dar se vor strădui să vă treacă rapid prin Sosiri.
20 de minute până la aterizare. Suntem în grafic.
Mulțumesc.
Sunt disponibile servicii private de concierge.
Trimitem ceva înainte?
Nu.
- Diana! - Diana!
Știai că Dodi e logodit când l-ai sărutat?
Uită-te încoace!
Ce zic William și Harry?
- Bună, Diana! - Cum rămâne cu procesul lui Kelly?
- 'Neața! - Bună dimineața, doamnă!
Haide!
Diana!
Direct la apartamentul meu.
Am ordine de la dl Mohamed. Întâi la vila Windsor.
Prințesa trebuie să vorbească cu băieții. Direct la apartamentul meu.
Dl Mohamed a lăsat instrucțiuni să mergem la vilă.
Dați-vă înapoi!
Înapoi!
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
Totul e bine.
PROPRIETATE PRIVATĂ NU INTRAȚI
Ce e asta? Ce facem?
Știu. Îmi pare rău. Tata a insistat.
Am un apel în 45 de minute.
Ne oprim la Ritz în drum.
Poți suna de acolo.
Salut, tată!
- Bun-venit la vila Windsor! - Mersi.
- Dacă aveți întrebări... - E-n regulă.
Nu a fost o idee bună.
Relaxează-te. Dă-mi-o la telefon.
Nu e momentul. Ocolul a enervat-o.
Dă-mi-o la telefon!
Vrea să vorbiți.
Nu vreau!
- Nu. Spune-i că nu sunt aici. - Scurt.
Alo?
- Ce face invitata mea specială? - Bine.
- Dar... - Vă place vila?
E superbă, Mou Mou...
Mi-a fost dăruită de primăria Parisului.
De însuși Jacques Chirac.
Ducele și ducesa de Windsor au petrecut mulți ani fericiți acolo.
E o casă perfectă, ce așteaptă cuplul perfect.
Și nimic din lume nu mi-ar face o plăcere mai mare
decât să vă văd alături de Dodi cum umpleți locul cu dragoste și fericire.
Foarte frumos din partea ta. Ești romantic și aș vrea să revin.
Dar trebuie să discut cu băieții.
La revedere!
Pa!
Nu te mai băga, te rog.
Mergea bine.
Încerc doar să ajut.
Nu mă ajuți. Acum e stresată.
Atunci du-te și calmează-o.
Te rog, lasă pe mine.
Știu cât de important e pentru tine, dar știu ce fac.
Bine, deșteptule. Pa!
Pa!
Nu putem scăpa de ei? Calc-o!
Ai grijă să nu dai peste cineva!
De ce dracu' am venit pe aici? Am stabilit ruta.
- Doamne! - Doamne!
Philippe.
- Ce mizerie! - Știu, dar nu pot face nimic.
Trebuie să încerci ceva!
Diana, uită-te încoace!
Diana!
Ești bine?
Îmi pare rău.
- Trevor. - N-am ce face.
Înapoi! Mișcă! Înapoi! Mișcă!
La o parte! Ajunge!
Ce nebunie!
Mișcă!
Nu. Mișcă!
La o parte!
Diana, te rog!
Te rog, Diana!
- Castelul Balmoral. - Diana, îi caut pe băieți.
I-ați ratat, doamnă.
Prinții au așteptat, dar au ieșit din nou.
Regret, doamnă.
Mai încercați la cină?
Bine, mulțumesc.
Mulțumesc, doamnă. La revedere!
Nu întârzii.
Baftă!
LA MULȚI ANI, HARRY! MAMI
- Uite-l! - Ai ochi buni.
Ușurel!
Bine? Când sunteți gata, scoateți siguranța.
Trageți!
- Sunteți gata? - Da.
- Felicitări, domnule! - Mulțumesc.
Bravo!
- Bună! - Bună!
- Cum a mers cu băieții? - I-am ratat.
- Nu! - Au ieșit.
Am trimis pe cineva să cumpere cadoul pe care mi-l tot cere Harry.
Și m-am consolat la coafor.
Totul va fi mai bine la apartament.
Promit.
- Diana! - Înapoi, vă rog!
Înapoi!
Isuse! Haide!
- Bună, mami! - Bună, dragule! În sfârșit putem vorbi!
Nu avem mult timp. E ora cinei.
- Știu. Cum e în Scoția? - E bine.
Umed, rece și plin de muște?
Da.
- Fix cum îți place? - Da, ghici ce?
- Ce? - Am împușcat primul cerb azi.
- Nu se poate! - Ba da.
- Nu-mi spune că te-au însângerat. - Poate.
Nu suport!
Ai spălat sângele imediat?
- Aproape tot. - „Aproape”?
- Da. - Harry ce face?
Așteaptă să vorbiți.
- Bună, mami! - Bună, scumpule!
Când vii acasă?
Mâine, și ne vedem mâine-seară.
Unde ești acum? Ai rămas pe iahtul șmecher?
Nu, la Paris.
Cu impostorul?
Nu e frumos din partea ta.
Mai poartă mocasini?
- Posibil. - E la telefon tot timpul?
- Vorbește cu LA? - Da.
Ne va prezenta lui James Bond?
Trandafiri pe masă.
- Trandafiri, da. - Mulți. E esențial.
Am înțeles. E ca și rezolvat.
- Vrei să vezi inelul? - Da.
- Iată! - Da, e foarte frumos.
- Nu e rău. - Așa e.
Mami, Harry vrea să te întrebe ceva.
- Mami? - Da, dragule?
Când vii?
Mâine. Încă o seară și ne vedem.
Nu asta e întrebarea.
Mami.
Te măriți cu Dodi?
Nu. De ce?
Toate ziarele spun asta.
Știți să nu vă încredeți în ziare.
N-o să mă mărit cu Dodi sub nicio formă.
Abia aștept să vin acasă.
Ești bine?
Da.
Doar că e nebunie aici.
Nu știu cum am ajuns așa.
- William, dă-mi să ascult! - Așteaptă!
Mami trebuie să facă niște schimbări în viața ei.
Dar nu e problema voastră, ci a mea.
Bine.
Salutați-i pe toți.
Ne vedem mâine-seară, doar noi trei.
Te iubesc, mami.
Te iubesc, scumpule.
Te iubesc.
- Te iubesc, mami. - Și eu pe tine, Ursache.
Te iubesc.
Diana!
Ești gata?
Înapoi, vă rog!
Mișcă!
- Haide! Să mergem! - Unde?
La Chez Benoit. E un restaurant.
- La dreapta! - Sunt în față.
- La dreapta! - Nu pot vira aici.
Nu, e un coșmar.
Ne-ar fi mai bine la Ritz.
Philippe, schimbare de plan. Hai la Ritz!
Îmi pare rău.
Pe aici, vă rog!
Doamnă.
- Meniul. - Mulțumesc.
Domnule.
Alteță Regală, domnule, suntem onorați.
Schimbare de plan. Mâncăm la etaj.
Să plecăm!
Scuze!
Haosul nesfârșit al vieții cu mine.
De fapt...
ea îți datorez scuzele.
Ai vrut înapoi la Londra,
dar eu am avut un motiv să venim la Paris.
A fost vina mea.
- Ce-i asta? - Piesa ta preferată.
Julio Iglesias.
Bine.
Ce faci?
E inelul care ți-a plăcut la Monte Carlo.
Un inel cu un titlu anume...
Dis-moi oui.
Așa că am o întrebare pentru tine,
la care sper să-mi răspunzi „da”.
Nu!
Stai, nu mai suport. E nebunie curată. Ridică-te!
Bine.
Trebuie să discutăm, urgent.
Hai aici!
Bine.
Vara asta a fost distractivă.
Mai mult de atât. A fost ruptă din rai.
Și ai fost minunat.
Știu că toată lumea se întreabă dacă ne vom căsători.
Dar nu e motiv s-o facem.
Nu sunt pregătită pentru o altă căsnicie.
Iar tu abia ai scăpat de ultima logodnică.
Știu că acum ești supărat.
Știu că vrei să-i mulțumești pe toți.
E adorabil.
Dar pe o singură persoană ar face-o fericită căsătoria.
Pe cine?
Nu-ți pot face tatăl să te iubească devenind soția ta.
- Ba cred că poți. - Nu o voi face!
Căsătoria e o chestiune serioasă și dureroasă.
Relația noastră ține de bucurie, vindecare și lejeritate.
Ce e asta?
Mâncare.
Îi spun să plece?
Nu. Hai să mâncăm! Mor de foame.
Ne-ar prinde bine.
Ce o să faci cu inelul?
Îl returnez.
Pot începe o nouă gamă, Spune-mi „nu”.
Când va afla tata...
i se va confirma ce a crezut mereu.
Ca sunt neajutorat.
- O să-mi taie finanțele. - Nu ar îndrăzni.
Ar fi atât de rău?
Nu vei fi fericit până nu vei scăpa de el.
Până nu ești departe de el.
- Ziceai că ești fericit în California. - Da.
Nu mai face ce îți cere și fă ce vrei!
Fă filme și locuiește unde ai chef!
Da, doamnă!
Soluțiile la problemele tale îmi sunt foarte evidente.
Dar nu ne vedem propriile probleme clar.
Avem nevoie de prieteni buni.
E rândul tău.
Spune-mi care e problema mea și ce ar trebui să fac.
- Bine. - Dar umple-mi paharul înainte!
Întâi...
Ia-o mai ușor.
Uite câte ai realizat în numai un an de la divorț.
O campanie globală împotriva minelor,
milioane strânse pentru acțiuni caritabile.
Dar nu ești mulțumită.
Nu te mai grăbi nebunește
să găsești ceea ce cauți.
E povestea întregii mele vieți.
Nu pot sta pe loc.
Și mă pierd din vedere între timp.
Lucrurile au luat-o razna.
Ca să fiu sinceră, copiii mi-au adus cea mai mare fericire.
La băieți mă gândesc la culcare.
Nu la bărbați, titluri sau misiuni.
Ci la băieți.
Trebuie să petrec timp cu ei.
Iar tu, mai puțin timp cu tăticul tău băgăcios.
Apropo de tătic...
- Răspunde! - Zău?
Spune-i ce am convenit!
Știu că poți.
- Salut! - Așadar, ai reușit?
Ai cerut-o?
Mi-ai împlinit visurile?
Da.
Mă bucur că ai sunat.
Pentru că... am vești bune.
- Palpitante. - Da?
Spune-mi!
S-a atins un consens
între două persoane azi.
Alo? Ești pe fir?
Nu va fi nici logodnă, nici nuntă.
Eu și prințesa vom rămâne prieteni, dar nu mai mult.
Dacă vrei să mă repudiezi pentru că te-am dezamăgit sau sunt ratat,
cum vrei să-i spui, fie!
Repudiază-mă! Va fi o binecuvântare, dar atât mai zic.
Te iubesc.
Dar mor încercând să fiu persoana
de care ai tu nevoie ca să te simți bine cu tine.
Dacă nu mă poți accepta așa cum sunt...
e mai bine să nu ne mai vedem.
Rămas-bun!
Uite!
Tremur.
Ascultă...
Ești deosebit.
Sper că știi asta.
Acum...
Unde vrei să stai la noapte?
Aici sau la apartamentul meu?
La apartament.
Am lucrurile acolo.
Bine.
Trevor.
Am decis să ne întoarcem la apartament.
- Nu recomand. - Fă cum zic.
- E haos în față. - Fă ce te rog.
Fotografii știu cu ce am venit.
Trimitem mașinile în față,
iar eu și prințesa plecăm cu alta prin spate.
Rezolvi tu cu fotografii.
Sun după mașina nouă.
- Mâine pleci la Londra? - Da.
- Ți-e dor s-o vezi pe mami? - Da.
Bine. Am terminat.
- Mulțumesc. - Noapte bună!
Intră!
- Vrei să îți fac bagajul? - L-am făcut deja, mersi.
Am rămas fără obiectul muncii.
Noapte bună, William! Felicitări din nou pentru azi!
Mulțumesc, Milly.
Îl fumați sau...
- Nu, am grijă de el. - Bine.
- Trabucurile sunt la modă. - Vrei?
Nu, m-am lăsat.
- Ți-ar plăcea. - Da.
Săptămâna viitoare?
Henri, planurile s-au schimbat. Dl Dodi vrea să conduci.
- Imediat. - Bine.
- Trece-le în contul meu. - În zece minute.
În zece minute.
Vor ieși în zece minute.
Nebunie.
- Absolut! - Da.
Ești bine?
Da.
Trebuie să mărturisesc ceva.
Apelul către tatăl meu.
Ce am spus...
Nu a auzit nimic.
Știu.
Știi?
Vei găsi curajul să-i spui în curând.
Așa voi face, să știi.
- Chiar o voi face. - Știu.
- Totul e în regulă, Henri? - Da.
Philippe și Jean-François fac ce am cerut?
Da, sunt în față, fac o diversiune.
Bine.
Nimeni nu ne va vedea plecând. Aveți încredere în mine.
Bine.
- Ce a spus? - Merge bine.
Bine. Să mergem.
Nu ne urmăriți! N-o să ne prindeți.
Valea!
Haide, uită-te la noi! Haide!
Diana, o poză!
- Te simți bine? - Da.
- Gata! Să mergem! - Da. Bine.
Haide! Să plecăm de aici!