Hur går det där borta?
Det är lite kaosartat.
I morse kom han med en dikt han hade skrivit.
Den var gullig, precis som han.
Fast en aning bakvänd.
På tok för mycket.
Den var graverad på en silverplakett.
Och allt rimmade.
-"Hjärta" och "smärta", tror jag. - Okej.
- Och kanske "hav" och "nav". - Oj, då.
Han har varit i LA för att ordna med uppbrottet.
- Det urartade tydligen. - Jag vet.
- Nyheterna frossar i det. - Hon ska visst stämma honom.
Och pressen är efter oss hela tiden. Vi kan aldrig slappna av.
Men han är aldrig annat än kärleksfull mot mig.
Ser till att allt är perfekt. Tar hand om mig.
Jag förstår att det är förtrollande,
men är det verkligen att ta hand om sig så som vi pratade om?
Vi har ju försökt minska ert beroende av dramatik.
Hej, baba.
Ja, jag vet.
Hur mår vår gäst?
- Hon verkar nöjd. Hon ligger och solar. - Bra.
Nu måste du ro affären i hamn och sätta en ring på hennes finger.
Nu får du ge dig. Du går för fort fram.
Det är mycket som står på spel.
Om du gifter dig med henne,
blir du en gigant över en natt. En jätte.
Du kommer att ha mer pengar och makt än du kunnat drömma om.
- Och du skulle äntligen bli min jämlike. - Din jämlike?
Allvarligt?
Hur då?
Jag skulle göra dig till min partner i allt.
Hela företaget.
Det har du aldrig erbjudit mig förut.
Du har aldrig förtjänat det.
Det är bara att inse. Det är bara dramatik igen.
Dramatik är adrenalin. Beroendeframkallande.
Och på många sätt är det motsatsen till vuxet uppträdande.
Allt ni har berättat för mig om Al Fayed-männen...
- Dodi verkar gullig... - Det är han verkligen.
Men samtidigt lite vilsen.
Och indragen i en osund dynamik med sin far.
Helt klart.
Är det verkligen såna människor ni ska omge er med?
Såna människor ni ska känna?
Risken är
att man normaliserar det onormala och vänjer sig vid att leva i kaos.
Det är då det kan gå riktigt snett.
Jag vet.
Ett giftermål med henne trumfar allt jag åstadkommit.
Ritz i Paris. Harrods. Allt.
Vill inte söner alltid överträffa sina fäder?
Nu har du chansen. Slösa inte bort den.
- Jag ber min sekreterare boka en hemresa. - Vad bra.
- Nu ser vi till att ni kommer hem. - Diana!
Hej då.
Diana!
Shoppa?
Och glass?
Allvarligt?
Kom igen! Vi är i Monte Carlo.
- Det blir kul. - Nej.
Det blir fotografer och folkhav. Kan vi inte bara mysa här?
Det är nåt jag måste berätta.
Jag har också nåt att berätta.
Vi kan göra det över en stracciatella. Kom igen.
Sådär. Försiktigt.
Tack.
- Är alla med? - Ja, nu kör vi.
Det kommer att gå bra.
Här är stället jag tänkte på.
Vad vill ni ha för glass?
- Vanilj. - Vanilj?
- Pistasch. - Vanilj. Pistasch.
Vad sa du?
- Va? - Vad sa du?
Vi ska inte bli långvariga här.
- Den. - Är du säker?
Va? Vann du?
Det är två saker jag vill be om ursäkt för.
Hitåt.
Först: hela situationen med Kelly.
Jag trodde inte att hon skulle bli så...
Jag vet hur tufft det är att inse att den man älskar har känslor för nån annan.
Fast det slog mig aldrig att man kunde stämma nån för det.
Det är nytt.
I rättvisans namn sa jag åt henne att sluta jobba, så...
...hon har förlorat mycket i inkomst.
Jag vill också
be om ursäkt...
...om jag har varit lite konstig.
- Har jag det? - Kanske lite stressad.
Jag är blyg och privat av mig.
Jag hatar att se mitt liv fläkas ut i tidningarna.
För att inte tala om hånet och fördomarna.
"Dumpa den oljiga kvinnojägaren"?
"Varför kan Di inte hitta en trevlig engelsman?"
Jag är ledsen.
Det har blivit värre för mig också.
De låtsas vara ens vänner, men skriver nedsättande ändå.
Jag vill bara flytta.
Börja om.
- Till ett annat land. Som... - Kalifornien.
Exakt.
- Herregud! - Bort från England.
Nånstans där man kan vara fri.
Sitta under ett litet träd
med nån man gillar och äta glass.
- Diana, får vi ta en bild? - Bara en, snälla.
- Nu börjas det. - Kom.
- Får man se en puss? - Backa, är ni snälla.
Backa, allihop!
- Vi älskar dig! - Backa!
- Skynda på. - Backa!
Skynda på!
- Diana! - Diana!
- Är det öppet? - Skynda på!
- Vi går in här. - Följ Trevor!
- Är alla oskadda? - Är allt bra?
- Vi måste låsa dörren. - Frédéric.
- Är ni oskadd? - Jadå.
- Vi stannar ett tag. - Det är ett nöje.
Vi måste härifrån.
Javisst. Vi har en bakdörr. Vi ska ta fram nyckeln.
- Kan du öppna den? - Trevor, vad händer?
- Vi avvaktar en stund. - Jag bryter ihop.
Det finns värre ställen att vara instängd på.
- Blev vi av med dem? - Tillfälligt.
Finns det nåt här du gillar?
Vart leder den?
- Nej, jag behöver inget. - Nåt gillar du väl.
Den där är fin.
Den här?
Diana!
- Kom. - Vi måste gå. Sätt fart.
Diana!
- Dodi. - Dodi.
Mr Dodi, vi måste gå.
Nu, mr Dodi!
Nu, sir!
Hitåt. Kom.
Det är Diana.
- Så där. Här är din. - Tackar.
- Kan vi skynda på lite? - Ja.
Nu kör vi.
- Diana! - Diana!
Okej, kör.
Diana!
Allvarligt.
Diana, snälla!
Diana!
Är du okej?
- Här. - Tack.
Det var kul.
- Förlåt. Det var mitt fel. - Det gör inget.
Sista kvällen hade kunnat vara bättre.
Va?
Det är det jag har försökt säga.
Jag måste åka hem imorgon.
Jag har saker att förbereda, och pojkarna kommer hem.
Min sekreterare ska boka in mig på ett morgonflyg.
Du kan inte ta ett reguljärflyg. Ta vårt jetplan.
Jag har inget emot reguljärflyg.
Kom igen. Det kommer inte på fråga.
Jag kollar med pappa.
Åka hem? Redan? Varför det?
Vad har hänt?
- Hon måste jobba. - Är allt bra?
Jadå.
- Vi var och shoppade. - Okej.
Hon valde en ring.
Vadå för ring?
- En guldstjärna. - Okej.
- Täckt med diamanter. - Ja.
- Ur en samling som heter Dis-moi Oui. - Herrejösses!
Han skjuter och han gör mål!
- Det är en förlovningsring. - Lugn nu.
Klart att det är! Dis-moi Oui betyder "säg ja".
Du rodde det i hamn, min son! Du är en Fayed!
Bär hon ringen nu? Jag behöver en bild.
Jag har inte köpt den än. Jag ringde butiken, men...
De hade den inte i lager.
- Butiken i Paris har den. - Ta henne till Paris, då.
- Hon vill åka hem. - Nej, nej.
Ta henne till Paris och sätt en ring på hennes finger.
Det här är den bästa dagen i mitt liv! Jag visste att du skulle klara det.
Min son!
Min Fayed-son!
Hej då.
Det gick bra. Vi kan ta planet.
Men går det bra om vi stannar till i Paris?
Va? Varför det?
Det är nåt jag måste göra.
Bara en natt.
Okej.
Men jag vill ringa pojkarna.
- Självklart. - Jag saknar dem så.
Ja.
Jag vet.
Vilken löjlig sak att säga och göra, tycker jag.
- Vem betalade, då? - Ja, inte jag i alla fall.
Åh, Margot!
Vad sägs om en picknick idag? Uppe vid Glen Muick?
Vilken underbar idé!
Vad tror du om honom?
Han ser lite eländig ut.
Men det skulle jag också göra om mammas privatliv gjorde rubriker.
Ja, det är skillnaden mellan din mamma och hans.
Det förs vidare från generation till generation.
Vi borde se till att han kommer ut mer och inte tänker så mycket.
Vad sägs om...
Fundera på det.
Charles var 13 när han knep sin första. Jag var 14.
William är redan 15.
Det kan göra susen.
Skickar du saltet?
Vi påbörjar nu nedstigningen till Paris-Le Bourget.
Teamet på marken har meddelat att ett antal fotografer väntar,
men att de ska göra sitt bästa för att sköta det smidigt.
Vi har 20 minuter till landning, helt enligt schemat.
Tack.
- Vill du att nåt skickas i förväg? - Nej.
Diana!
Visste ni att Dodi var förlovad när ni kysstes?
- Titta hitåt! - Vad ska William och Harry tycka?
- Hallå, Diana! - Hur går det med Kellys stämning?
- God morgon. - God morgon.
Kom, så går vi.
- Min lägenhet, raka vägen. - Jag har order från mr Mohamed.
Först Villa Windsor, sen lägenheten.
Prinsessan har ett inbokat samtal med sina söner. Kör till lägenheten.
Mr Mohamed var tydlig. Ni ska till Villa Windsor.
Backa, allihop.
Backa!
Vad är det?
Inget.
Allt är bra.
PRIVAT EGENDOM
- Vad är det här? Vad ska vi göra? - Jag vet. Förlåt. Pappa envisades.
Telefonsamtalet är om 45 minuter.
Vi kan stanna till på Ritz på vägen. Du kan ringa därifrån.
Hej, baba.
- Välkommen till Villa Windsor. - Tack.
- Om ni har några frågor... - Nej. Tack.
- Det här var ingen bra idé. - Slappna av. Ge henne telefonen.
Det passar inte nu. Tro mig. Hon är irriterad.
Ge henne telefonen!
Han vill prata med dig.
Jag vill inte.
- Säg att jag inte kan just nu. - Det går fort.
Hallå.
- Hur mår min speciella gäst? - Hon mår bra.
- Men... - Tycker du om stället?
Det är vackert, men...
Jag fick den av Paris stad.
Av Jacques Chirac själv.
Hertigen och hertiginnan av Windsor tillbringade många lyckliga år där.
Det är ett perfekt hus som väntar på det perfekta paret.
Och inget skulle göra mig gladare
än att se dig och Dodi fylla det med er kärlek och lycka.
Vad snällt av dig.
Du är så romantisk. Jag återvänder gärna,
men jag måste gå nu för jag ska ringa pojkarna.
- Okej. - Okej. Hej då.
Hej då.
Sluta lägga dig i. Allt var bra.
- Jag försöker bara hjälpa till. - Ja, men du stressar upp henne.
Gå och lugna ner henne, då.
Snälla, låt mig sköta det här.
Jag vet att det är viktigt för dig, men jag vet vad jag gör.
Jaja, din besserwisser. Hej då.
Hej då.
Försök bli av med dem. Gasa lite.
- Oj! - Akta! Du kan köra på nån!
Varför tog du den här vägen? Vi har ju pratat om det här!
- Herregud. - Herregud!
Philippe.
- Vilken soppa. - Ja, men jag kan inget göra.
Nåt får du försöka hitta på!
Diana, titta hitåt!
Diana!
Är du okej?
Jag är hemskt ledsen.
- Trevor. - Jag kan inget göra.
Backa! Flytta på er!
Flytta på dig! Backa!
Helt galet.
Ur vägen!
Nej. Flytta på dig.
Ur vägen.
Diana! Snälla! Kom igen!
Balmoral Castle.
- Det är Diana som söker pojkarna. - Ni har precis missat dem.
Prinsarna väntade på ert samtal, men har gått ut igen.
Jag beklagar verkligen.
Prova igen vid middagstid.
Okej, tack ska du ha.
Tack. Hej då.
Det går fort.
Lycka till!
GRATTIS PÅ FÖDELSEDAGEN, HARRY KRAM, MAMMA
- Där är den. - Bra där.
Lugnt och fint.
Okej?
När ni är redo osäkrar ni vapnet.
Tryck av skottet.
- Är ni redo? - Ja.
- Gratulerar, sir. - Tack.
Bra jobbat.
- Hej. - Hej.
- Hur var det med pojkarna? - Jag missade dem.
- Åh, nej. - De hade gått ut.
Jag skickade ut nån för att köpa födelsedagspresenten till Harry.
Och tröstade mig själv med en föning.
Det blir bättre när vi kommer till lägenheten.
Jag lovar.
- Diana! - Backa, allihop.
Backa.
Herregud! Kom igen.
- Hej, mamma. - Hej, raring. Äntligen kan vi prata!
Vi måste snart lägga på. Vi ska äta middag.
- Ja, men berätta hur ni har det. - Bra.
Blött, kallt och fullt av knott?
Ja.
- Som du vill ha det? - Vet du vad?
Vad?
- Jag sköt min första kronhjort idag. - Nähä?
Jo.
Säg inte att du blev blodsmärkt också?
Kanske det.
Det är inte sant.
Tvättade du bort det på en gång?
- Det mesta. - Det mesta?
Ja.
- Hur mår Harry? - Bra. Han sitter här.
- Hej, mamma. - Hej, älskling.
När kommer du hem?
Jag kommer hem imorgon, så vi ses imorgon kväll.
- Var är du nu, då? Kvar på yachten? - Nej, jag är i Paris.
Med posören?
Det var inte snällt.
Har han sina mockasiner?
- Kanske det. - Och pratar i telefon hela tiden? Med LA?
Får vi fortfarande träffa James Bond?
Rosor på bordet.
- Rosor, ja. - Många. Det är viktigt.
Jag ordnar det.
- Vill du se ringen? - Ja, gärna.
- Titta. - Ja. Så vacker.
- Inte illa. - Nej.
Mamma, Harry vill fråga nåt.
- Mamma... - Ja, älskling?
När skulle du komma hem?
Imorgon. En natt till, sen ses vi.
Fel fråga.
Mamma...
Ska du gifta dig med Dodi?
Nej. Hur så?
Alla tidningar skriver om det.
Ni vet bättre än att tro på alla skriverier.
Jag ska absolut inte gifta mig med Dodi.
Jag längtar bara hem nu.
Är du okej?
Jadå.
Det är bara så kaotiskt här.
Jag vet inte hur jag hamnade här.
- William, låt mig höra. - Vänta.
Mamma måste göra några förändringar. Det är allt.
Men det är mitt problem, inte ert.
Okej.
Hälsa alla från mig.
Vi ses imorgon. Bara vi tre.
- Okej. Älskar dig, mamma. - Och jag älskar dig, gubben.
Jag älskar dig.
- Älskar dig, mamma. - Jag älskar dig, Wombat.
Diana!
Redo?
Backa!
Ur vägen!
Kör nu.
Vart ska vi?
Chez Benoit. Det är en restaurang.
Sväng höger.
De är framför oss.
- Sväng! - Man får inte svänga här.
Det här är en mardröm.
- Vi har det bättre på Ritz. - Sch.
Philippe, ändrade planer. Kör tillbaka till Ritz.
Jag är ledsen.
Den här vägen.
Varsågod.
- Menyn. - Tack.
Sir.
Ers Kungliga Höghet.
- Sir. Det är en ära... - Ändrade planer. Vi äter där uppe.
Kom, så går vi.
Förlåt.
Kaoset tar aldrig slut när man är med mig.
Nej. Det är jag som ska be om ursäkt.
Du ville hem till London,
men det fanns en anledning att resa via Paris.
Och det var mitt fel.
Vad är det här?
Din favorit.
Julio Iglesias.
Okej.
Vad gör du?
Det är ringen du gillade i Monte Carlo.
En ring med det specifika namnet
Dis-moi Oui.
Jag har en fråga till dig
och hoppas att du kommer att säga ja.
Nej, nej!
Sluta. Det här är vansinne.
Res på dig.
Okej...
Vi måste prata. På en gång.
Kom och sätt dig.
Okej.
Det har varit en rolig sommar.
Mer än så. Den var gudasänd. Du har varit fantastisk.
Jag vet att hela världen undrar om vi ska gifta oss.
Men det är ingen orsak att göra det.
Jag är inte alls redo att gifta mig igen.
Och du har knappt hunnit lämna din fästmö.
Jag vet att du är ledsen nu och att du alltid vill göra alla glada.
Det är älskvärt.
Men bara en person skulle bli glad för det här.
Vem då?
Jag kan inte få din pappa att älska dig mer.
- Jo, faktiskt. - Men jag tänker inte göra det.
Äktenskap är allvarligt och smärtsamt.
Det vi har handlar om glädje. Om att läka. Om sorglöshet.
Vad är det?
Maten.
- Ska jag be dem gå igen? - Nej. Vi äter. Jag är vrålhungrig.
Det gör oss gott.
Vad ska du göra med den?
Återlämna den.
Jag kan skapa en ny kollektion. "Säg nej."
När pappa får höra om det här,
bekräftar det vad han alltid tyckt.
Att jag är hopplös.
- Han klipper bandet. - Det vågar han inte.
Vore det så hemskt, då?
Du kan nog inte bli lycklig om du inte frigör dig.
Och bor långt, långt bort.
- Du sa att du trivs i Kalifornien. - Ja.
Sluta göra det han vill och börja göra det du vill, då.
Gör film och bo var fan du vill.
Ska bli.
Som jag ser det är dina problem så enkla att lösa.
Egna problem är svårare att hantera. Man behöver en vän som kan vägleda en.
Din tur.
Berätta vad det är för fel på mig och vad jag ska göra åt det.
Okej.
Fast då behöver jag påfyllning.
För det första...
Sakta ner.
Se vad du har åstadkommit under året efter skilsmässan.
En global kampanj mot landminor, och miljoner insamlade till välgörenhet.
Ändå är du inte nöjd.
Sluta ha så vansinnigt bråttom att hitta det du söker.
Så har det nog alltid varit.
Jag har kutat runt.
Och tappat bort mig själv på vägen.
Allt har varit så kaosartat.
Och helt ärligt
är det moderskapet som gör mig lyckligast.
När jag ska sova är det pojkarna jag tänker på.
Inte en man, en roll eller ett jobb.
Pojkarna.
Jag måste umgås mer med dem.
Och du måste umgås mindre med din intrigerande pappa.
På tal om pappa...
Svara.
Menar du det?
Säg vad vi kom överens om.
Du klarar det.
Hej.
Jaha? Är det gjort?
Har du friat? Har du besannat mina drömmar?
Ja.
Bra att du ringde.
För jag har goda nyheter.
Spännande nyheter.
Jaså?
Berätta.
Det har gjorts en överenskommelse mellan två personer ikväll.
Okej.
Hallå?
Är du där?
Det blir inget bröllop.
Prinsessan och jag ska förbli vänner, men det är allt.
Om du vill klippa bandet för att du ser mig som ett misslyckande,
eller vad du vill kalla det, så varsågod. Gör det.
Det blir en välsignelse, men hör på.
Jag älskar dig.
Men jag orkar inte vara den du vill att jag ska vara för att du ska må bra.
Om du inte kan acceptera mig som jag är,
så är det bättre att vi inte ses mer.
Hej då.
Titta.
Jag skakar.
Hörru.
Du är så speciell.
Hoppas att du vet det.
Jaha...
Var vill du sova?
Här?
Eller i lägenheten?
I lägenheten.
Alla mina saker är där.
Okej.
Trevor,
vi vill åka till lägenheten.
- Jag måste avråda, sir. - Fixa det bara.
- Det är en cirkus där ute. - Ordna det bara.
Fotograferna känner igen våra bilar.
Ställ dem på framsidan, så tar vi en tredje bil från baksidan.
Ta hand om fotograferna, så ordnar jag fram en bil.
- Hem till London imorgon, då? - Ja.
- Ska det bli kul att träffa mamma? - Ja.
Okej. Då var det klart.
- Tack. - God natt.
Kom in.
- Vill ni att jag packar åt er? - Redan gjort. Tack.
Då blir jag snart arbetslös.
- God natt, William. Och grattis igen. - Tack, Milly.
Röker du den där eller...
- Nej, jag passar den. - Okej.
- Cigarrer är på modet. - Är du sugen?
Nej, jag har slutat.
- Du skulle gilla den. - Ja.
Kanske nästa vecka.
Henri, ändrade planer.
Mr Dodi behöver dig.
På en gång.
Okej.
Sätt upp det på notan.
Om tio minuter.
De kommer om tio minuter.
Vansinne.
- Absolut. - Ja.
Är du okej?
Ja.
Jag måste erkänna en sak.
Telefonsamtalet till pappa. Allt jag sa.
Han hörde inget av det.
Jag vet.
- Vet du det? - Ja.
Du hittar snart modet.
Ja, det gör jag.
- Jag menar det. - Jag vet.
- Allt väl, Henri? - Ja.
Fixar Philippe och Jean-François det jag bad om?
Ja, de är på framsidan.
Okej.
- Ingen kommer att se oss. Lita på mig. - Bra.
- Vad sa han? - Det är lugnt.
Okej. Nu går vi.
Försök inte ens följa efter oss.
Dra åt helvete.
Titta hitåt! Kom igen!
En bild, Diana!
- Är du okej? - Ja.
- Då så. Nu kör vi. - Okej.
Kom igen. Nu kör vi.
Undertexter: Love Waurio