І що нового?
Якесь божевілля, якщо чесно.
Уранці він показав мені вірш, який написав для мене.
Як і він сам, вірш дуже милий.
Але дещо недоречний.
Та це вже занадто.
Ще й вигравірував на срібній плиті.
І все римується.
«Кохання» і «зітхання».
Зрозуміло.
Навіть «океан» і «роман».
Отакої.
Він щойно з Лос-Анджелеса, розривав заручини,
ситуація не з приємних.
Знаю. Про це говорять в усіх новинах.
Схоже, вона подала на нього в суд.
Журналісти не відходять ані на крок, навіть не розслабишся.
Але попри все, він дуже милий зі мною.
Дбає, щоб усе було ідеально. Піклується про мене.
Я розумію, як це п'янить,
але чи справді це спосіб подбати про себе, про який ми говорили?
Ми докладаємо зусиль, щоб ви позбулися залежності від драми.
Привіт, тату.
Я знаю.
Як там наша гостя?
Здається, щаслива. Засмагає на палубі.
Добре.
Тепер закріпи стосунки й одягни їй на палець обручку.
Дай мені шанс. Минуло зовсім мало часу.
Дозволь пояснити, що стоїть на кону.
Якщо ти одружишся із цією дівчиною,
за одну ніч ти станеш велетом. Титаном.
У тебе будуть гроші й влада, про які тільки можна мріяти.
І ти нарешті станеш мені рівнею.
Рівнею?
Справді?
Як?
Я зроблю тебе партнером. У всьому.
Усієї компанії.
Ти раніше цього не пропонував.
Ти раніше цього не заслуговував.
Погодьтеся, це чергова драма.
Драма — це адреналін. Викликає звикання.
І в багатьох розуміннях драма суперечить дорослій поведінці.
Усе, що ви розповідаєте про чоловіків аль Файєд...
Що ж, Доді досить милий...
Так і є. Він дуже милий.
А ще розгублений.
Він потрапив у пастку нездорових стосунків із батьком.
Безумовно.
Це справді ті люди, з якими ви маєте бути поруч?
Люди, яких ви маєте знати?
Ризик у тому,
що ми схильні нормалізувати ненормальне
й звикаємо жити в божевіллі.
І тоді все стає лише гірше.
Я знаю.
Шлюб із нею затьмарить усе, чого я досяг.
«Ріц» у Парижі. «Герродс». Усе.
Хіба сини не хочуть перевершити своїх батьків?
Це твій шанс. Не змарнуй його.
Попрошу секретарку забронювати мені квиток на літак.
Добре.
- Повертайтеся додому. - Діано!
Бувайте.
Діано!
КОРОНА
Як щодо крамниць?
І морозива?
Справді?
Ну ж бо! Це ж Монте-Карло.
- Буде весело. - Не буде.
Будуть фотографи й натовпи. Краще залишмося тут.
Хочу тобі дещо сказати.
Я теж хочу дещо сказати.
Можемо поговорити за страчателлою. Ходімо.
Ось так, обережно.
Дякую.
- Усі сіли? - Так, рушаймо.
Усе буде добре.
Це тут. Я про це місце казав.
Яке кому морозиво?
- Ванільне. - Ванільне?
- Фісташкове. - Ванільне. Фісташкове.
Що таке?
- Що? - Що ти кажеш?
Я кажу, що ми тут ненадовго.
- Цей. - Цей? Справді?
Отакої! Ви перемогли?
Я хотів вибачитися за дві речі.
Сюди.
По-перше, за ситуацію з Келлі.
Я б ніколи не подумав, що вона зайде так...
Повір на слово, дуже сумно
усвідомлювати, що твій коханий має почуття до іншої.
Та я не думала, що можна подати в суд, бо тебе розлюбили.
Це... щось новеньке.
Чесно кажучи, я наполіг, щоб вона покинула роботу.
Тож
вона втратила багато грошей.
А ще я хотів...
вибачитися...
якщо поводився дивно.
- Було таке? - Радше знервовано.
Я сором'язлива,
закрита особа.
Ненавиджу, коли про моє життя пишуть у газетах.
Не кажучи вже про образи та упередження.
«Кинь того зрадника».
«Чому Ді не знайде гарного англійця?»
Мені шкода.
Знаєш, мені теж несолодко.
Вдають друзів, а самі пишуть образи за образами.
Хочеться поїхати геть.
Почати все спочатку.
Переїхати в іншу країну. Наприклад...
У Каліфорнію.
Саме так.
- Боже! - Подалі від Англії.
Десь, де можна бути вільною.
Сидіти під деревом
з хлопцем, їсти морозиво.
- Діано, можна фото? - Одне фото, будь ласка.
- Господи, знову. - Ходімо.
- Один поцілунок, Діано. - Відійдіть, будь ласка.
Усі назад!
- Ми вас любимо! Діано! - Усі назад!
- Ходімо. - Назад!
Швидко!
- Діано! - Діано!
- Ви відчинені? - Швидше!
Тут ми в безпеці.
За Тревором.
- Як ви? - Усе гаразд?
- Замкніть вхідні двері. - Фредеріку.
- Усе гаразд, пане? - Так.
- Побудемо тут. - Ми вам дуже раді.
Треба їх вивести.
Звісно. Позаду є двері. Ми пошукаємо ключ.
Відчините?
Треворе, що там?
- Затримаємося тут на хвилинку. - Я зараз заплачу.
Ювелірна крамниця не найгірша пастка.
- Ми відірвалися? - Поки що.
Тобі щось подобається? Будь-що.
А цей вихід куди?
Мені нічого не треба.
Щось же тобі подобається?
Цей непоганий.
Цей?
Діано!
- Ходімо. - Час іти. Ходімо.
Діано!
- Доді. - Доді.
Пане Доді. Час іти.
Пане Доді, зараз же!
Негайно, пане!
Сюди. Ходімо.
Це Діана.
- Є. Тримай. - Будьмо.
- Швидше, будь ласка. - Так.
Заводь двигун.
- Діано! - Діано!
Рушаймо.
Діано!
Та щоб їм!
Діано, будь ласка!
Діано!
Ти як?
- Тримай. - Дякую.
Що ж, було весело.
- Пробач. - Ні.
Це я винен.
Не найкращий останній вечір разом.
Що?
Я намагалася тобі сказати.
Завтра я їду додому.
Слід готуватися до роботи, і хлопці повертаються в Лондон.
Секретарка має купити квиток на ранковий рейс BA.
Звичайним рейсом не можна. Повернешся нашим літаком.
Я не проти летіти звичайним рейсом.
Облиш.
Не хочу й чути.
Треба лише попередити тата.
Додому? Уже? Чому?!
Що сталося?
- Їй треба працювати. - Усе добре?
Не просто добре. Ми ходили по крамницях.
Угу.
- Вона обрала каблучку. - Яку каблучку?
- У вигляді золотої зірки. - Угу.
Всіяну діамантами.
Угу.
З колекції Dis-Moi Oui.
Боже мій!
Удар і гол!
- Це ж обручка! - Я не знаю.
Звісно, це обручка! Dis-Moi Oui означає «скажи мені так».
Сину мій, тобі вдалося!
Ти Файєд!
Вона вдягла каблучку?
Хочу бачити фото.
Я її ще не купив.
Я дзвонив у крамницю, коли ми пішли.
У них її нема.
Є в паризькій філії.
То вези її в Париж.
Я б поїхав, але вона хоче додому.
Ні.
Відвези її в Париж і одягни обручку на палець.
Це найкращий день у моєму житті!
Я знав, що ти зможеш.
Мій син!
Ти Файєд!
Бувай.
Він погодився.
Можемо взяти літак.
Але якщо ти не проти, зупинимося в Парижі.
Що? Чому?
Треба дещо владнати.
Лише на одну ніч.
Добре.
Та я мушу поговорити з хлопцями.
- Авжеж. - Я за ними сумую.
Так.
Звісно.
Його слова і вчинки — повна маячня.
Хто за це заплатив?
Не я. І це все, що мене хвилює.
О, Марго!
Як щодо пікніка сьогодні? У Ґлен Мюїку.
Яка чудова ідея!
Гадаєш, з ним усе добре?
Як на мене, він якийсь смутний.
Та я б теж сумувала,
якби про особисте життя моєї матері писали у всіх газетах.
Так, у цьому різниця між твоєю матір'ю і його.
Передається з покоління в покоління.
Треба вивести його на природу. Подалі від власних думок.
Може...
Подумай.
Чарльзу було 13, коли він уперше це зробив. Мені 14?
Вільяму 15, він уже переріс.
Може, це допоможе.
Передайте сіль.
Літак заходить на посадку в Париж — Ле Бурже.
Наземна команда повідомила,
що на вас уже чекають фотографи,
але вони зроблять усе можливе, щоб ви пройшли якнайшвидше.
До посадки 20 хвилин, чітко за розкладом.
Дякую.
Доступні послуги приватного консьєржа.
Хочеш щось передати?
Зверніться до працівників аеропорту.
Ні.
Діано!
Ви знали, що Доді заручений, коли цілували його, Діано?
Сюди, Діано!
Що думають Вільям і Гаррі?
Привіт, Діано!
Як щодо позову Келлі?
- Доброго ранку. - Доброго ранку, мадам.
Ходімо.
Діано!
Одразу до мене.
У мене наказ пана Мохаммеда.
На віллу Віндзор, тоді до вас.
У принцеси визначений час для розмови із синами.
Їдьмо до мене.
Пан Мохаммед наказав відвезти вас на віллу Віндзор.
Усі назад.
Назад.
Що таке?
Нічого.
Усе добре.
ПРИВАТНА ВЛАСНІСТЬ ВХІД ЗАБОРОНЕНО
Що це? Що ми робимо?
Знаю. Пробач. Батько наполіг.
У мене дзвінок через 45 хвилин.
Зупинимося в готелі «Ріц».
Поговориш там без сторонніх.
Привіт, тату.
- Вітаємо на віллі Віндзор. - Дякую.
- Якщо є питання... - Ні, дякую.
Це невдала ідея.
Заспокойся. Дай їй слухавку.
Зараз не час. Повір мені. Вона роздратована.
Дай їй слухавку!
Він хоче поговорити.
Я не хочу говорити з твоїм татом.
Скажи, що я не можу.
Це недовго.
Алло.
- Як моя особлива гостя? - З нею все гаразд.
- Але я... - Як вілла?
Чудова, Му-Му, але...
Її мені надав Париж.
Сам Жак Ширак.
Герцог і герцогиня Віндзорські провели тут багато щасливих років.
Ідеальний будиночок чекає на ідеальну пару.
І ніщо на світі не принесе мені більшої радості,
ніж побачити, як ви з Доді наповнюєте це місце любов'ю і щастям.
Це дуже мило.
Ви романтик, і я з радістю приїду іншим разом,
а зараз мушу йти, у мене запланована розмова з хлопцями.
Гаразд. Бувайте.
Бувайте.
Будь ласка, не втручайся.
Усе йшло добре.
Я лише хочу допомогти.
Ти не допомагаєш. Вона хвилюється.
То заспокой її.
Залиш це мені.
Я розумію, наскільки це для тебе важливо. Але я знаю, що роблю.
Гаразд, розумнику. Бувай.
Бувай.
Відірвемося?
Їдьте швидше.
- Ого! - Обережно, щоб нікого не збити!
Якого біса ми поїхали сюди? Ми це обговорювали.
- Боже. - Господи!
Філіппе.
- Який хаос. - Знаю, але я нічого не вдію.
Спробуй щось зробити!
Діано, подивіться сюди!
Діано!
Ти як?
Мені шкода.
- Треворе. - Я нічого не вдію.
Назад! Відійдіть!
Розійдіться! Назад!
Ненормальний.
Відійдіть!
Ні. Відійдіть.
Відійдіть.
Діано, будь ласка!
Прошу, Діано!
Замок Балморал.
Діана до хлопців.
Ви розминулися, мадам.
Принци чекали на ваш дзвінок, але вже пішли.
Мені дуже шкода, мадам.
Може, спробуєте за вечерею?
Гаразд, дякую.
Дякую, мадам. До побачення.
Я швидко.
Щасти!
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ, ГАРРІ ЛЮБЛЮ, МАМА
Он там.
Гостре око.
Без поспіху.
Гаразд?
Коли будете готові, зніміть із запобіжника.
Стріляйте.
- Готові? - Так.
- Мої вітання, сер. - Дякую.
Чудова робота.
- Привіт. - Привіт.
Як розмова з хлопцями?
Ми розминулися.
- О ні. - Вони кудись пішли.
Я попросила купити
подарунок Гаррі на день народження, про який він благав.
А собі взяла фен.
Усе налагодиться, коли приїдемо до мене.
Обіцяю.
- Діано! - Відійдіть, будь ласка.
Назад.
Господи! Ну ж бо.
- Привіт, мамо. - Привіт. Нарешті можемо поговорити!
Вибач, у нас мало часу. Вечеря.
Знаю, я швидко. Як Шотландія?
Добре.
Мокро, холодно, повно мошок?
Так.
- Як ви й любите. - А знаєш що?
Що?
- Сьогодні я застрелив свого першого оленя. - Ні.
Так.
Не кажи, що тебе вимазали кров'ю.
Можливо.
Я цього не витримаю.
Ти відразу все змив?
- Майже. - Майже?
Як там Гаррі?
- Хоче поговорити. - Привіт, мамо.
Привіт, сонечко.
Коли ти повернешся додому?
Я прилітаю завтра, увечері побачимося.
А де ти зараз? Досі на модній яхті?
Ні, я в Парижі.
З позером?
Так негарно.
Він ще носить мокасини?
- Можливо. - Увесь час на телефоні?
З Лос-Анджелесом?
Він познайомить нас із Джеймсом Бондом?
І троянди на стіл.
- Троянди, так. - Багато троянд. Це дуже важливо.
Усе зробимо.
- Показати обручку? - Звісно.
- Ось. - Вона прекрасна.
Гарна.
Мамо, Гаррі хоче тебе дещо спитати.
- Мамо. - Так, сонечко.
Коли ти приїдеш?
Завтра. Ще одна нічка, і я приїду.
Це не те запитання.
Мамо.
Ти вийдеш за Доді?
Ні.
А що?
Усі газети пишуть, що так.
Ти ж знаєш, що не варто вірити газетам.
Я не збираюся виходити заміж за Доді.
Чесно кажучи, я хочу додому.
Усе гаразд?
Усе добре.
Просто це якесь безумство.
Не знаю, як я тут опинилася.
Дай послухати.
Зачекай.
Мамі лише треба дещо змінити в житті.
Але це не ваша проблема, а моя.
Авжеж.
Переказуйте всім вітання.
Побачимося завтра ввечері. Лише ми втрьох.
Добре, я люблю тебе.
І я люблю тебе, сонечко.
Я люблю тебе.
Люблю тебе, мамо.
Люблю тебе, вомбате.
Люблю тебе.
Діано!
Готова?
Відійдіть!
Їдьмо.
Куди ми їдемо?
«Ше Бенуа». Це ресторан.
Тут праворуч.
Там люди.
- Праворуч! - Тут не можна повертати.
Ні, це якийсь жах.
- Краще вже в «Ріц». - Ш-ш.
Філіппе, зміна планів.
Вези нас у «Ріц».
Пробач.
Сюди, будь ласка.
Мадам.
Меню.
Дякую.
Пане.
Ваша Королівська Високосте.
Пане, для нас велика честь.
Плани змінилися.
Поїмо нагорі.
Ходімо звідси.
Вибач.
Зі мною вічний хаос.
Власне,
це я завинив перед тобою.
Ти хотіла повернутися в Лондон,
але довелося летіти через Париж.
І це я винен.
Що це?
Твоя улюблена музика.
Хуліо Іґлесіас.
Добре.
Що ти робиш?
Це каблучка,
яка сподобалася тобі в Монте-Карло.
Каблучка з певною назвою —
Dis-Moi Oui.
У мене є запитання,
і я сподіваюся, що ти відповіси так.
Ні.
Припини, я не можу. Це божевілля.
Встань.
Добре.
Треба поговорити.
Негайно.
Ходи сюди. Сядь.
Гаразд.
Це літо було чудовим.
Навіть більше. Божественним.
І ти був неймовірним.
І я знаю, що весь світ цікавиться, чи ми одружимося.
Але це не причина.
Я взагалі не готова до нового шлюбу.
І ти щойно розійшовся з жінкою, якій зробив пропозицію.
Я знаю, що ти зараз засмучений
і завжди прагнеш зробити всіх щасливими...
і це чудово.
Але цей шлюб зробить щасливою лише одну людину.
Кого?
Я не можу змусити батька любити тебе більше, якщо вийду за тебе.
Власне, можеш.
Я цього не зроблю.
Шлюб — це серйозно й болісно.
А наші стосунки — це радість і зцілення.
І легкість.
Що це?
Їжа.
Відіслати їх?
Ні. Поїмо. Я вмираю з голоду.
Нам це треба.
Що робитимеш із каблучкою?
Поверну.
Започаткую нову серію.
Скажи мені ні.
Коли батько дізнається,
це підтвердить його думку про мене.
Що я безнадійний.
- Він викреслить мене зі свого життя. - Не посміє.
А якщо й так, хіба це погано?
Ти не будеш щасливим, поки не звільнишся від нього.
Поки не житимеш далеко-далеко.
- Ти казав, що щасливий у Каліфорнії. - Так.
То досить робити те, що він хоче, роби те, що ти хочеш.
Знімай фільми й живи де хочеш.
Так, мадам.
Рішення твоїх проблем для мене очевидні.
Але ми ніколи не бачимо власних проблем.
Потрібен друг, щоб нас скерувати.
Твоя черга.
Скажи, що зі мною не так.
І що мені робити?
Добре.
Але спершу наповни келих.
Найперше...
пригальмуй.
Подивися, чого ти досягла за рік після розлучення.
Усесвітня кампанія проти мін,
збираєш мільйони на благодійність.
І ти ще чимось незадоволена?
Не треба так поспішати
знайти те, що ти шукаєш.
Гадаю, це історія всього мого життя.
Суцільна метушня.
І в процесі я забуваю про себе.
Останнім часом якесь божевілля.
Якщо чесно,
лише материнство робить мене щасливою.
Коли я лягаю спати, я думаю про хлопців.
Не про чоловіка, роль чи роботу.
Про хлопців.
Мені треба більше часу проводити з дітьми.
А тобі — менше часу з надокучливим татом.
До речі, про тата...
Візьми.
Справді?
І скажи про наше рішення.
Ти зможеш.
Привіт.
Отже,
ти це зробив?
Освідчився їй?
Ти здійснив мою мрію?
Так.
Добре, що ти подзвонив.
Бо в мене... гарна новина.
Чудова новина!
Справді?
Кажи.
Сьогодні між двома людьми
справді було досягнуто згоди.
Я слухаю.
Ти ще там?
Ні заручин, ні весілля не буде.
Ми з принцесою залишимося друзями, але не більше.
І якщо ти викреслиш мене зі свого життя, бо я тебе підвів чи я невдаха,
хай як ти це називаєш, прошу дуже.
Викреслюй. Це буде благословенням. Але дозволь сказати.
Я люблю тебе.
І мене вбиває, що я мушу бути таким,
яким ти хочеш мене бачити, щоб почуватися добре.
Якщо ти не приймаєш мене таким, яким я є,
краще нам більше не бачитися.
До побачення.
Дивися.
Я тремчу.
Слухай.
Ти особливий.
Маю надію, ти це знаєш.
Отже...
де сьогодні ночуватимеш?
Тут?
Чи в мене?
У тебе.
Усі мої речі там.
Добре.
Треворе,
ми вирішили повернутися до мене.
- Не раджу. - Роби, що кажу.
- Пане, там повний хаос. - Просто зроби, як я прошу.
Фотографи знають, які в нас машини.
Вишлемо такі ж машини вперед,
а самі поїдемо в третій машині від чорного ходу.
Відволічіть фотографів.
А я подзвоню менеджеру щодо авто.
Завтра в Лондон?
Так.
В очікуванні зустрічі з мамою?
Добре.
Усе.
- Дякую. - Добраніч.
Заходьте.
Допомогти зібратися?
Уже зібрався, дякую.
Тоді я залишуся без роботи.
Добраніч, Вільяме. І ще раз вітаю.
Дякую, Міллі.
Ви курите чи...
Ні, просто дивлюся.
Зрозуміло.
- Сигари зараз у моді. - Хочете?
Ні, я кинув.
- Вам би сподобалося. - Так.
Може, наступного тижня.
Анрі, плани змінилися.
Треба відвезти пана Доді.
Негайно.
Добре.
- Запишіть на мій рахунок. - Без проблем.
За десять хвилин.
Вони будуть за десять хвилин.
Жах.
Авжеж.
Так.
Усе гаразд?
Так.
Я мушу зізнатися.
Дзвінок батькові.
Те, що я сказав.
Він і слова не почув.
Я знаю.
Ти знаєш?
Ти наберешся сміливості сказати.
Наберуся.
- Справді. - Я знаю.
- Усе гаразд, Анрі? - Так.
Філіпп і Жан-Франсуа роблять те, що я просив?
- Так, вони надворі, відволікають. - Добре.
Ніхто нас не помітить.
Повірте.
Добре.
- Що він сказав? - Усе гаразд.
Добре. Ходімо.
Не переслідуйте нас. Ви нас не впіймаєте.
Відваліть.
Подивіться сюди! Ну ж бо!
Діано, фото!
Усе гаразд?
Так.
- Усе, їдьмо. - Добре.
Швидше. Їдьмо звідси.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин