Balmoral Castle.
Hallo.
Javel.
Det er forstået. Tak.
Deres Majestæt. Deres Kongelige Højhed.
Ambassaden i Paris ringede for cirka et kvarter siden.
Det er Diana, prinsessen af Wales. Der er desværre sket en ulykke.
Hun og Dodi Fayed kørte galt. De har kørt hende på sygehuset.
Vi har intet nyt endnu, men det var en alvorlig ulykke.
Mr. Fayed døde omgående.
Min pressesekretær i London ringede. Det er åbenbart i alle nyhederne.
Diana, prinsessen af Wales, blev alvorligt kvæstet i en ulykke i Paris.
Det menes, at arvingen til Harrods, Dodi Fayed, omkom i ulykken.
Ulykken skete, da bilen, de kørte i,
kørte gennem en tunnel på en af vejene ved Seinen.
Ifølge myndighederne blev de jagtet af paparazzi.
Vi bringer mere nyt, som sagen udvikler sig.
Direkte til lighuset?
Nej. Kør mig til ulykkesstedet.
Pont de l'Alma.
Der er ingen magt eller styrke undtagen ved Allah.
Balmoral Castle.
Mr. Janvrin.
- Det er ambassaden igen. - Tak.
Robin Janvrin.
Hun skulle højst tilbringe 24 timer i Paris,
før hun vendte tilbage til London og børnene.
Ulykken skete kort efter midnat.
Diana og hendes ven Dodi Al Fayed havde spist middag på Ritz Hotel.
Der var fire personer i bilen, da den kørte galt i tunnellen.
Prinsessen af Wales er som sagt blevet kørt på sygehuset
med hjernerystelse, brækket arm og læsioner på benene.
Vidner på ulykkesstedet beskrev, at hornet få sekunder efter ulykken lød...
"EFTERSPIL"
Lad os minde lytterne, der vågner op her til morgen,
om den frygtelige nyhed om, at Diana, prinsessen af Wales, er død.
Hun havde indre blødninger i brystet efter en bilulykke i Paris.
Statsminister Tony Blair udtalte: "Jeg er helt knust.
Hele landet og hele folket vil være i chok og sorg.
Diana var et vidunderligt, varmt og medfølende menneske.
Hun var elsket i hele verden.
Vores tanker og bønner går til hendes familie
og særligt hendes sønner." Blairs udtalelse...
Jeg slap ud og gik en tur.
God idé.
Alt er så stille og...
...perfekt.
Så uskyldsrent.
Spørgsmålene svirrer.
Hvorfor ændrede hun planer? Hvad lavede hun i Paris?
Hvorfor skete den ulykke?
...med hendes familie og venner.
Dronningen og prinsen af Wales...
Hvornår siger du det til drengene?
Jeg ville lade dem sove.
Forhale det så længe som muligt.
Mens de sover, har de stadig en mor.
Naturligvis.
Det bliver ganske overvældende.
Folk gør sig ikke begreb om det.
Det bliver det største, nogen af os har oplevet.
Reaktioner og kondolencer vælter som sagt ind.
Godmorgen, skat.
Godmorgen.
Jeg er bange for, du nu må være
rigtig tapper.
Hvad?
Prinserne er vågnet.
Prinsen af Wales har fortalt dem det.
De stakkels drenge.
Hans folk har bedt om, at et af dronningens fly står klar.
Til hvad?
Til at flyve prinsessen fra Paris i overensstemmelse Operation Overstudy.
Det er planer for en royals død i udlandet.
Diana var ikke royal eller en kongelig højhed.
Vi må følge forskrifterne.
Javel, og det foreslog jeg også prinsen af Wales.
Han spurgte, om kongemoderen skulle køres hjem i en Harrods-varevogn.
Jeg har skrevet et udkast til en kort udtalelse,
hvor De og prinsen af Wales udtrykker Deres chok og sorg.
Tak.
Og præsten har ringet.
Har De tænkt over, om De skal i kirke til morgen?
Vi må formode, pressen vil være til stede.
Hele familien skal i kirke. Lad mig se.
Men...
...ulykken skal ikke nævnes.
Hvabehar?
Bed præsten holde sig til den planlagte prædiken.
Alt skal være så normalt som muligt.
Det er fint.
Vi har hentet noget af prinsessens tøj i mr. Dodis lejlighed.
Der var gaver, hun ville give sine børn, og et digt graveret på en sølvplade.
Det var nok en gave fra mr. Dodi.
Det var en stor kærlighed.
De var forlovet og skulle giftes.
Dodi friede til hende i går aftes.
Returner hendes ejendele til familien.
Jeg skriver til både kongefamilien og til familien Spencer.
Denne tragedie vil knytte os tættere sammen.
Jeg sørger med dem som en broder.
- Tak. - Selv tak.
- Deres Kongelige Højhed. - Hr. præsident.
Deres Kongelige Højhed.
Du gode gud.
Paris.
En af verdens travleste byer, som nu står stille for dig.
Ta-da!
Sådan var det altid.
Du var altid den, folk elskede mest.
Tak for din reaktion på sygehuset.
Så rå og knust.
Og så flot.
Det tager jeg med mig.
Jeg elskede dig så højt.
Så inderligt.
Men også med så stor smerte.
Nu er alt forbi.
Det er lettere for alle, at jeg er borte.
Nej, det er ikke.
Jo.
Indrøm bare, du har tænkt tanken.
Det eneste, jeg har tænkt på, siden jeg hørte nyheden, er
fortrydelse.
Det går over.
Nej, det gør ikke.
Hurtigmarch.
I lige måde.
Min egen dreng.
Hvor er farmor?
Hun taler i telefon.
Med familien Spencer.
- Og mange tak. - I lige måde.
- Vi tales ved. - Det gør vi.
Hvordan gik det?
Det var ekstraordinært.
Verden har ændret sig.
Vi ville have fulgt med,
men vi har gemt fjernsyn og radioer af hensyn til drengene.
Ja, jeg...
Jeg er enig, men det er også vigtigt,
at førende familiemedlemmer lodder stemningen derude.
Jeg synes, vi skal lodde stemningen her og fokusere på vores familie.
Diana var en del af familien.
Hun var skilt fra familien.
Juridisk adskilt.
Amputeret.
- Det kæmpede du så indædt for. - Vi gjorde ikke.
Vi ville have, hun blev i familien.
Men du insisterede på en skilsmisse.
Og dermed angår dette nu familien Spencer.
Og vi respekterer deres ønske
om en lille, privat mindehøjtidelighed kun for familien.
Det ville være en fejl.
Statsministeren føler, det rette er en offentlig begravelse.
En statsbegravelse undtagen af navn, og jeg er enig.
Men så må vi forlade Skotland og deltage i et offentligt skue i London.
Vil du udsætte drengene for det?
Så skal de gå bag kisten foran alle de kameraer.
De vil vise deres afdøde mor respekt, som folk ønsker at se dem gøre.
Det har ... altid været svært for os at forstå Dianas bånd til offentligheden,
men det betyder bestemt ikke, at vi skal fornægte det.
Jeg har været derude og selv set folkets reaktion.
Folk er gået på gaderne.
Ikke kun her, men i hele verden. Hundredvis, tusindvis af dem.
Folk forventer, at vi viser vores sorg og medfølelse.
De forventer, at du er nationens moder.
Det vigtigste for mig er nu at være William og Harrys farmor.
Fri mig for at belære mig om, hvordan og hvornår jeg sørger og viser følelser.
Især når det er dig, der forårsagede hende størst smerte.
Godt, jeg indrømmer, jeg...
Jeg svigtede hende i livet.
Jeg svigter hende ikke i døden.
Vi kan ikke få det, som vi vil. Har vi ikke lært det?
Vi kan ikke være private, når vi vil, og til offentligt skue, når det passer os.
Vi prøver hele tiden at opnå begge dele. Det kan vi ikke! Det bør William lære nu.
Han er genert, men en dag skal han være konge.
Og når hans mor dør, og folket sørger, skal han opføre sig som en konge.
Brødre og søstre, må Allah velsigne jer.
Om lidt indleder vi janazah- bønnen
for Emad El-Din Mohamed Abdel Mena'em Fayed,
søn af vores elskede broder,
Mohamed Al Fayed.
På dette tidspunkt
beder vi Allah skænke Mohamed Al Fayed
og hele hans familie fred og trøst.
- Stadig intet fra slottet? - Nej.
Sendte vi blomster?
Ja.
Og breve og gaver. Men ikke et ord?
Nej.
Og digtet, jeg sendte, der skal med i Dianas kiste?
Det blev returneret.
Uden følgeskrivelse.
Hvorfor hader de mig?
Er det arabernes skæbne, at Vesten altid hader dem?
Tag det ikke personligt.
Hvordan kan jeg andet?
Du er ikke nævnt nogen steder.
Det er, som om kun én omkom.
Men i hele den arabiske verden, i Cairo, Beirut og Baghdad
kalder de mig en helt.
Du bør ikke se op til Vesten.
- Naturligvis gør jeg det! - Men det bør du ikke.
Høje forventninger er unfair.
De kan aldrig blive opfyldt.
Var mine forventninger til dig unfair?
Tilgiv mig.
Tilgiv mig...
Jeg svigtede dig.
Du var perfekt.
Nej, jeg var ej.
Vær ærlig om, hvem jeg var.
For kun sandheden kan læge sårene.
Nej, Dodi, nej!
Du må ikke forlade mig!
Rart med en stærk kollektiv indsats i planlægningen af vores reaktion på denne
landesorg.
Det glæder mig, at vi nu taler om en statsbegravelse.
Samtykker alle parter til, at Westminster Abbey
skal danne rammen, beder jeg mit kontor skrive gæstelisten.
Men vi anbefaler, at menigheden afspejler prinsessens største mærkesager.
Aids-patienter, landmineofre...
Prins William er ikke på sit værelse, og vi kan ikke finde ham.
...en række prominente gæster.
William!
- Sikken furore. - Anne, tager du Harry?
- Måske dør han. - Nu ingen panik.
William!
- William! - William!
William!
- Fandt I ham? - Nej.
- Hvorfor skete det? - Vi gør alt, vi kan.
Alle de ansatte...
- Han kommer tilbage nu. - Åh, gudskelov.
Sikken lettelse.
- Er du okay? - Ja.
Gudskelov.
Er du okay?
Den stakkels dreng var væk i 14 timer.
Sådan har han aldrig teet sig før.
Og opfører han sig så uventet, har Charles måske ret.
I hvad dog?
I, at resten af landet også vil opføre sig uventet.
Han har bedt mig om at gyde olie på vandene.
Hvordan det?
Ved at tage til London før begravelsen.
Ved at komme med en erklæring, der anerkender den smerte, alle føler.
Sorgtjenesterne bliver kimet ned.
Fornuftige, voksne mennesker græder helt åbent på gaden.
Det gør du ikke.
De kommer snart til fornuft igen.
Stå fast.
Dianas sidste rejse starter på lørdag.
Der lyder stadig kritik af, at dronningen er ude af trit med folket.
Med alle de blottede følelser mener folk,
at den royale familie bør komme til London før,
for her er landets sorg fokuseret.
Det er svært ikke at anskue det mere psykologisk.
Nationen er et sygt og trøstesløst barn,
men dronningen gemmer sig kold og fjern heroppe.
Ude af stand til at trøste landet, som hun som moder ej heller trøstede os.
Det der hjælper ikke lige nu.
Børn eller land...
Det kan have følger ikke at kunne eller ville trøste.
Det er hæsligt. De burde være her.
Ifølge The Independent stiger modviljen mod de royale.
Express beder dronningen "vise, hun har følelser".
Hvad sagde jeg?
...et tegn på folkets frustration over den rungende tavshed fra Balmoral.
Flere og flere strømmer hver time til London for at sørge,
og frustrationen stiger.
Folk har lagt blomster og skrevet i kondolencebøgerne,
men kongefamilien forholder sig tavst langt borte på Balmoral.
Christopher Peacock er på St. James's Palace.
Alle ved, hvad der gik forud for tragedien.
- Alle ved... - Mor.
Jeg ville...
Jeg vil høre, om du har skiftet mening.
Du har set nyhederne.
Det ville være så let at klassificere det hele som massehysteri,
men jo mere jeg ser,
og jo flere, der strømmer til, jo mere ved jeg, at det stikker meget dybere.
Folk er chokerede.
En smuk, ung kvinde døde alt, alt for tidligt.
Det er naturligt for folk at samles og give udtryk for deres sorg.
Men kronen er hævet over det impulsive.
På egen risiko, ja.
Mor, jeg foreslår det, fordi jeg mener, det er vigtigt.
Jeg tror, at det let kunne gå hen og blive rigtig grimt.
Hvad er det, folk vil have?
Opmærksomhed. Og kærlighed.
Kærlighed?
Og forståelse. Og støtte og omsorg.
- Og empati. - Og et skue.
En forestilling.
- Og ekshibitionisme. - Ja. Alt det, som Diana stod for.
Alt det, Diana udfordrede os med.
Men alt det, som folket er så taknemmelige for.
De mente ikke, det var et skue eller ekshibitionisme.
Diana gav dem, hvad de higede efter.
Også når de kun blev bekræftet i, at smerte og sorg ikke diskriminerer.
Det rammer også de smukke og privilegerede.
Og derfor elskede de hende.
Dronningen må indse, hvordan folk har det med det her.
Jeg tror, hun må erkende det og virkelig vise sig som menneske
til trods for den kølige facade, de kongelige anlægger.
Jeg håber, du er glad nu.
Endelig har du vendt op og ned på mig og hele husstanden.
Det var ikke min intention.
Må jeg være fri!
Se bare, hvad du har startet.
Det er jo den rene revolution.
Ikke nødvendigvis.
Men ved at gøre mig til fjenden...
Ikke mig personligt, men det, jeg står for...
Uerstattelig.
...kunne det godt ligne en.
I nattens løb steg antallet af kondolencebøger fra 5 til 15.
Det kan tyde på, at kongehuset som udgangspunkt kan have undervurderet...
De prøver at vise dig, hvem de er, og hvad de føler.
Hvad de har brug for.
Jeg ved, det er skræmmende, men det behøver det ikke være.
Du har altid lært os, hvad det vil sige at være brite.
Nu kunne du vise dem, at du også kan lære noget.
Her.
- Vi tager til London i morgen. - Hvabehar?
Du hørte mig godt.
Gud velsigne Majestæten.
Mange tak. Vi er klar, når De er.
Jeg er klar.
Om fem, fire, tre...
Siden den frygtelige nyhed i søndags har vi i hele landet og verden set
den overvældende sorg over Dianas død.
Vi har alle på hver vores måde prøvet at magte sorgen.
Det er ikke let at udtrykke et tab,
da det første chok ofte efterfølges af et væld af blandede følelser.
Vantro,
uforståelighed,
vrede
og bekymring for dem, der stadig er her.
Vi har alle været ramt af de følelser de sidste par dage.
Så det, jeg nu siger både som dronning og som farmor,
siger jeg direkte fra hjertet.
For det første vil jeg selv hylde Diana.
Hun var et exceptionelt og begavet menneske.
I medgang og modgang mistede hun aldrig sit smil og sin latter.
Hun inspirerede altid andre med sin varme og venlighed.
Denne uge har vi alle på Balmoral prøvet at hjælpe William og Harry
med at acceptere det enorme tab, som de og resten af os har lidt.
Ingen, der kendte Diana, vil nogensinde glemme hende.
Millioner, der aldrig mødte hende, men føler, de kendte hende, vil huske hende.
Selv mener jeg, vi kan lære meget af hendes liv
og den ekstraordinære og bevægende reaktion på hendes død.
Jeg deler jeres ildhu for at værdsætte hendes minde.
Vores tanker går også til Dianas familie
og familierne til dem, der ligeledes omkom,
mens de prøver at læge deres sorg og skue mod en fremtid uden deres elskede.
MOR
Gud velsigne jer, drenge.
I reagerer ikke!
Se lige frem eller se ned.
Koncentrer jer om at gå.
Et skridt ad gangen.
Hvorfor græder de over en, de ikke kendte?
De græder ikke for hende.
De græder for jer.
Jeg håber, at vi i morgen, uanset hvor vi er,
sammen vil udtrykke vores sorg over tabet af Diana
og vise taknemmelighed for hendes alt for korte liv.
Nu kan vi som nation vise verden, at vi står sammen i sorg og respekt.
Må de afdøde hvile i fred, og må vi hver især
takke Gud for en, der gjorde så mange lykkelige.
TIL MINDE OM VICTORIA STABLE 1955-2023
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen