Balmoral Castle.
Hallå.
Okej.
Jag förstår. Tack.
Ers Majestät. Ers Kungliga Höghet.
Jag fick nyss ett samtal från ambassaden i Paris.
Det är Diana, prinsessan av Wales. Det har hänt en olycka.
Hon var med om en bilolycka med Dodi Fayed och är förd till sjukhus.
Vi vet inte hur hon mår än,
men olyckan var allvarlig och mr Fayed dog omedelbart.
Min pressekreterare ringde från London. Det är överallt på nyheterna.
Diana, prinsessan av Wales, har skadats allvarligt i en bilolycka i Paris.
En man som tros vara Harrods-arvingen Dodi Fayed ska ha dödats.
Olyckan inträffade när bilen de färdades i
körde igenom en tunnel längs med floden Seine.
Enligt franska myndigheter jagades de av paparazzi.
Vi återkommer med mer information.
Direkt till bårhuset?
Nej. Ta mig till olycksplatsen.
Pont de l'Alma.
Allahs makt är den enda makten.
Balmoral Castle.
Mr Janvrin.
- Ambassaden i Paris igen. - Tack. Robin Janvrin.
Hon skulle tillbringa ett dygn i Paris
innan hon återvände till sina barn i London.
Olyckan inträffade strax efter midnatt.
Diana och hennes vän Dodi Al Fayed hade ätit middag på Ritz.
Det var fyra personer i bilen när den körde in i tunnelväggen,
och prinsessan av Wales fördes till sjukhus
med en hjärnskakning, en bruten arm och öppna sår i benet.
Vittnen på plats berättar att sekunderna efter kraschen
så hördes bilens tuta...
För alla er som vaknar denna morgon upprepar vi alltså
den hemska nyheten att Diana, prinsessan av Wales, har avlidit.
Hon drabbades av svåra inre blödningar efter en bilolycka i Paris.
Premiärminister Tony Blair sa: "Jag är förkrossad.
Hela landet är i chock. Alla sörjer.
Diana var en underbar, varm och medkännande människa
som var älskad världen över.
Våra tankar och böner går till hennes familj,
särskilt hennes två söner." Blairs uttalande...
Jag tog mig ut på en promenad.
Vad bra.
Det var så rofyllt och perfekt ute.
Oskyldigt.
Man har så många frågor.
Varför ändrade hon sina planer? Vad gjorde hon i Paris?
Vad orsakade olyckan?
...hennes familj och närmaste.
Drottningen och prinsen av Wales...
När ska du berätta för pojkarna?
Jag ville låta dem sova.
Vänta så länge som möjligt.
Så länge de sover har de en mamma.
Självklart.
Det här blir enormt.
Folk har ingen aning.
Det här blir det största nån av oss har sett.
Som du sa, Dermot, strömmar kondoleanserna in.
- God morgon, älskling. - God morgon.
Jag är rädd att du måste vara mycket modig nu.
Va?
Prinsarna är vakna nu.
Jag tror att prinsen av Wales har berättat det för dem.
Stackars pojkar.
Hans team har begärt tillgång till ett kungligt plan.
Varför det?
För att hämta hem prinsessan
i enlighet med arrangemangen i Operation Overstudy.
Nej, de gäller för kungligheter som dör utomlands.
Diana var inte kunglig längre. Hon tillhörde inte kungafamiljen.
Det här måste skötas korrekt.
Ja, sir. Jag föreslog det för prinsen av Wales.
Han frågade om vi hellre ser att den framtida kungens mor
fraktas hem i en Harrods-bil.
Jag tog mig friheten att skriva ihop ett uttalande
där ni och prinsen av Wales uttrycker er bestörtning.
Tack.
Och prästen ringde.
Vill ni måhända gå till kyrkan idag? Det lär vara fotografer på plats.
Hela familjen måste gå. Får jag se?
Men...
...olyckan ska inte nämnas.
Ursäkta?
Be prästen hålla en vanlig gudstjänst.
Allt ska vara som vanligt, så gott det går.
Det blir bra.
Vi har hämtat en del av prinsessans kläder från mr Dodis lägenhet,
presenter hon köpt till sina söner och en dikt, graverad på en silverplakett.
Vi tror att hon fick den av Dodi.
Det var tidernas kärlekshistoria.
De skulle gifta sig, förstår du.
Dodi friade till henne igår.
Skicka ägodelarna till hennes familj.
Jag ska skriva till både kungafamiljen och familjen Spencer.
Den här tragedin ska föra oss samman.
Jag är deras broder i sorgen.
- Tack. - Javisst.
Ers Kungliga Höghet.
Herr president.
Ers Kungliga Höghet.
Herregud.
Paris...
En av världens livligaste städer, och du fick den att stanna upp.
Ta-da!
Så var det alltid.
Du var alltid den mest älskade av oss.
Tack för ditt sätt att reagera.
Så oförställd och knäckt.
Och stilig.
Det tar jag med mig.
Jag älskade dig så mycket.
Så djupt.
Och så smärtsamt.
Men nu är det över.
Det blir enklare för alla nu.
Nej, inte alls.
Jo.
Erkänn. Du har redan tänkt tanken.
Det enda jag känt sen jag hörde nyheten är...
...ånger.
Det går över.
Nej.
Framåt marsch!
Detsamma, sir.
Älskade pojke.
Var är farmor?
I telefon.
Med familjen Spencer.
- Tack ska ni ha. - Detsamma.
- Vi hörs. - Ja.
Hur var det?
Det var besynnerligt.
Som en annan värld.
Vi skulle ha följt din resa,
men vi har lagt undan alla apparater för pojkarnas skull.
Ja, jag förstår tanken,
men seniora familjemedlemmar måste hålla ett öga på stämningen där ute.
Jag tänker att vi kan fokusera på stämningen här
och på att ta hand om familjen.
Diana var en del av den.
Hon skilde sig från den.
En juridisk separation.
- En amputation som du kämpade hårt för. - Inte vi.
Vi ville att hon skulle förbli en del av familjen,
men du insisterade på skilsmässa.
Därför är det här en angelägenhet för familjen Spencer.
Vi vill respektera deras önskan
om en liten, privat begravning för de närmaste.
Det vore ett misstag.
Premiärministern anser att det rätta vore en statsbegravning.
En statsbegravning i allt utom namnet. Jag håller med.
Men då måste vi lämna Skottland och delta i ett enormt spektakel i London.
Vill du utsätta pojkarna för det?
Då måste de följa kistan, inför alla kameror.
Och visa sin vördnad för sin avlidna mor, så som folk vill att de ska göra.
Vi har alltid haft svårt att förstå kontakten mellan Diana och folket,
men vi borde inte förneka den bara för att vi inte förstår den.
Jag var nyss där ute. Jag såg det med egna ögon.
Folk samlas på gatorna.
Inte bara här, utan världen över, i tusental.
Vi måste visa vår sorg och vårt deltagande,
och du måste vara nationens mor.
Jag tänker lägga min kraft på att vara farmor till William och Harry.
Och jag vill inte bli uppläxad om hur och när jag ska sörja och visa känslor.
Särskilt inte av den som sårade henne mest.
Okej. Jag medger att jag...
Jag svek henne.
Men jag tänker inte svika henne nu.
Vi kan inte ha kakan och äta den. Har vi inte lärt oss det?
Vi kan inte vara privata när vi vill och offentliga när det passar oss.
Vi har försökt med det gång efter annan, och det går inte.
Det är på tiden att William lär sig det.
Ja, han är blyg, men han ska också bli kung en dag.
När hans mamma dör och folk sörjer, måste han bete sig därefter.
Bröder och systrar, må Allah välsigna er alla.
Vi ska strax inleda Janazah-bönen
för Emad El-Din Mohamed Abdel Mena'em Fayed,
sonen till vår kära broder,
Mohamed Al Fayed.
I denna tid
ber vi Allah
skänka Mohamed Al Fayed
och hela hans familj ro och tröst.
- Fortfarande inget från palatset? - Nej.
- Men vi skickade blommor? - Ja.
Och brev och gåvor. Inget svar alls?
Nej.
Och dikten som skulle läggas på Dianas kista?
Den kom i retur.
Utan följebrev.
Varför hatar de mig?
Är det arabers öde att bli hatade av västerlänningar?
Ta inte åt dig.
Hur kan jag låta bli?
Du nämns inte nånstans.
Det är som om bara en person dog.
Men i hela arabvärlden, i Kairo, Beirut, Bagdad,
kallar de mig hjälte.
Se inte upp till väst.
Självklart gör jag det.
Gör inte det.
Höga förväntningar är orättvisa.
De kan aldrig uppfyllas.
Hade jag orättvisa förväntningar på dig?
Förlåt mig.
Förlåt själv...
...för att jag svek dig.
Du var perfekt som du var.
Nej.
Var ärlig om vem jag var.
Bara sanningen kan läka sår.
Nej, Dodi!
Lämna mig inte!
Vad skönt att vi kan samla våra krafter
och gemensamt bemöta en nation i sorg.
Det gläder mig att vi har enats om en offentlig begravning.
Om alla parter är nöjda med valet av Westminster Abbey,
kan vi börja ta fram en lista på begravningsgäster.
Men vi rekommenderar att listan återspeglar prinsessans hjärtefrågor.
Aidspatienter, landmineoffer...
Sir, prins William är inte på sitt rum. Ingen vet var han är.
...företrädare för etablissemanget.
William!
Vilket ståhej.
Anne, tar du Harry?
- Tänk om han dör. - Ingen panik nu.
William!
- William! - William!
William!
- William! - William!
William!
- Några spår? - Nej.
- Hur gick det här till? - Vi gör allt vi kan.
Med all vår personal...
- Nu kommer han! - Tack och lov.
Vilken lättnad.
- Är du okej? - Ja.
Tack och lov.
Är du okej?
Den stackars pojken var borta i 14 timmar.
Han har aldrig gjort så förut.
Om han beter sig så okarakteristiskt, kanske Charles har rätt.
Om vadå?
Om att hela landet beter sig okarakteristiskt.
Han har bett mig att lugna ner situationen.
Hur då?
Genom att åka till London före begravningen.
Och göra ett uttalande som känns vid smärtan alla känner.
Stödlinjerna är nedringda. Rationella vuxna gråter öppet på gatorna.
Tänk inte ens tanken. Förnuftet kommer att segra.
Stå emot.
Dianas sista färd inleds på lördag.
Drottningen kritiseras nu för att ha missbedömt stämningen i landet.
Bland alla obearbetade känslor finns en känsla av
att kungafamiljen borde återvända till London,
som är centrum för nationens sorg.
Det är svårt att inte tänka som en psykolog nu.
Landet är som ett sjukt, otröstligt barn,
och drottningen håller sig känslokallt undan.
Hon kan inte vara mor till nationen mer än hon kunde vara mor till oss.
Det där hjälper ingen.
Oavsett vilka det gäller,
riskerar oförmågan att leda till konsekvenser.
Det här är hemskt. De borde vara här.
"Frustrationen växer", skriver Independent,
medan Express ber drottningen "visa att hon bryr sig".
Som sagt.
...vilket återspeglar allmänhetens frustration
över tystnaden från Balmoral.
Människor strömmar till huvudstaden för att sörja
samtidigt som frustrationen växer.
Medan folket lämnar blommor och skriver i kondoleansböckerna,
förblir kungafamiljen tyst, hundratals kilometer bort på Balmoral.
Christopher Peacock befinner sig vid St. James's Palace.
Alla vet bakgrunden till den här sorgliga historien.
- Alla vet... - Mamma.
Jag...
Jag undrar om du har tänkt igenom ditt ställningstagande.
Du har sett bilderna på tv.
Det är lätt att avfärda allt som masshysteri,
men ju mer jag ser av det,
ju fler som samlas,
desto tydligare blir det att det här är mycket mer än så.
Alla är chockade.
En vacker ung kvinna rycktes ifrån oss under sina bästa år.
Det är naturligt att folk samlas och uttrycker sin sorg.
Men monarken står över impulser.
På egen risk.
Jag skulle inte föreslå det om jag inte såg det som nödvändigt.
Risken är stor att det här urartar.
Vad vill folk ha av mig?
Uppmärksamhet. Och kärlek.
Kärlek?
Och förståelse, stöd och omtanke.
Och empati.
Och skådespel. Och spektakel.
- Exhibitionism. - Ja.
Allt som Diana stod för. Allt som hon satte oss på prov med.
Men som folket där ute uppskattade.
De såg det inte som ett spektakel eller som exhibitionism.
Diana gav dem vad de behövde.
Även om det bara var en bekräftelse på att smärta och sorg inte diskriminerar.
Den drabbar även de vackra och privilegierade.
Och de älskade henne för det.
Drottningen måste acceptera medmänskligheten som alla känner.
Hon måste ta till sig den och visa sin egen medmänsklighet
istället för kungafamiljens iskalla fasad.
Hoppas du är nöjd nu.
Du lyckades vända allt upp och ner för mig och familjen till slut.
Det var aldrig min avsikt.
Snälla du.
Se vad du har dragit igång.
Det är ju rena revolutionen.
Så behövde det inte bli.
Men utmålar ni mig som en fiende,
inte mig personligen, utan det jag stod för...
Oersättlig.
...så börjar det likna en.
Över en natt utökades antalet kondoleansböcker från fem till femton.
Det kan ses som en fingervisning om att kungafamiljen har underskattat...
De försöker visa dig vilka de är och vad de känner.
Vad de behöver.
Och jag vet att det är skrämmande, men det måste det inte vara.
Du har alltid lärt oss vad det innebär att vara britt.
Nu kan du visa att du också kan lära dig.
Här.
- Vi åker till London imorgon. - Va?
Du hörde.
Välsigne er, Ers Majestät.
Tack. På ert tecken.
Jag är redo.
Om fem, fyra, tre...
Efter söndagens hemska nyhet
har vi i såväl Storbritannien som över hela världen sett
överväldigande uttryck av sorg över Dianas död.
Vi försöker alla hantera det på olika vis.
En förlust är inte lätt att klä i ord,
då den första chocken ofta efterföljs av en rad andra känslor.
Misstro,
oförståelse,
ilska
och oro för de efterlevande.
Vi har alla känt de känslorna de senaste dagarna.
ÄLSKADE DIANA
Det jag säger till er nu,
som drottning och som farmor, kommer från hjärtat.
Först vill jag själv hylla Diana.
Hon var en exceptionell och begåvad människa.
Oavsett hur svårt hon hade det,
förlorade hon aldrig sin förmåga att skratta
eller att inspirera andra med sin värme och vänlighet.
Under den här veckan på Balmoral har vi försökt hjälpa William och Harry
att acceptera detta fruktansvärda som drabbat dem och oss alla.
Ingen som kände Diana kommer att glömma henne.
Miljontals andra som aldrig träffade henne tycker att de kände henne och minns henne.
Jag tror jag att det finns lärdomar att hämta i hennes liv
och i den starka och rörande reaktionen på hennes död.
Jag är lika beslutsam som ni att värna om minnet av henne.
Våra tankar går också till Dianas familj,
liksom till de andra drabbade familjerna,
när de försöker hämta sig från sorgen
och ta sig an framtiden utan den de älskade.
MAMMA
Gud välsigne er, pojkar!
Reagera inte.
Rikta blicken framåt eller mot marken.
Koncentrera dig på att gå.
Ett steg i taget.
Varför gråter de för nån de inte kände?
De gråter inte för henne.
De gråter för er.
Jag hoppas att vi imorgon, oavsett var vi är,
gemensamt kan uttrycka vår sorg över förlusten av Diana
och tacksamhet för hennes alltför korta liv.
Det är en chans att visa hela världen
hur den brittiska nationen enas i sorg och respekt.
Må de som dog vila i frid,
och må vi, varenda en av oss,
tacka Gud för nån som gjorde så många lyckliga.
TILL MINNE AV VICTORIA STABLE 1955 - 2023
Undertexter: Love Waurio