Tack.
Vill du ha lite müsli?
Den är utsökt.
Den här gillar jag.
Gör inte du?
Är du verkligen redo för det här?
Jag talade med din husfar
och föreslog att du skulle gå som dagelev ett tag.
Varför det?
Bara tills det blir lite lättare.
Du kan bo hos mig på Highgrove.
Det är lugnt.
Eller hos farmor på Windsor.
Du bestämmer, så klart. Du ska ta det i din egen takt.
Det gör jag.
Jag vill att allt ska bli som vanligt.
Sir.
Hur mår du, William?
Fint att se dig.
- Det gläder oss att du är tillbaka. - Tack, sir.
- Hallå? - Hur gick det?
Vad omtänksam du är.
Det var lite obekvämt, ärligt talat.
Han verkar vara arg på mig eller nåt.
- Tja... Ge det tid. - Det sa jag också. Ge det tid.
Alla skulle förstå. Men...
...han ville bara tillbaka till skolan och bort från mig.
- Du sa att han gillar sin husfar. - Ja. Dr Gailey.
Det är bra.
De är säkert bättre på att hantera sånt här numera.
Hoppas det. Jag skulle inte vilja att han var på Gordonstoun.
Sorgbearbetning för dem var en kall dusch och en lång terrängmarsch.
Vore det så fel?
Hellre det än att alla gör sig till och pjoskar med en.
Ja. Vi är olika på det viset.
- Har han vänner i skolan? - Självklart. Vilken fråga.
- Varför det? Du hade inte det. - Så sant.
Det är bra att han är med sitt gäng.
De tar hand om honom.
Ibland måste man som förälder erkänna sitt nederlag.
- Okej. Vi hörs. - Ja.
Vi har två leveranser. De här är från skolan.
Fler än 600 pojkar har velat visa sitt deltagande.
Vad omtänksamt.
Den här innehåller brev från hela världen.
Mestadels från unga damer, tror jag.
Om det är nåt du behöver, så vet du var jag finns.
Kära William, vi känner inte varann.
Jag går två läsår före dig och tillhör ett annat hus,
men ville visa mitt deltagande.
Jag kan bara ana vad du går igenom.
Du kan alltid räkna med oss i Hus B.
Andrew Hartley Potts.
Kära Wills,
vi vill alla beklaga din förlust.
Vi på ALHG finns här för dig om du behöver nåt.
Du får första tjing på vårt PlayStation och hur många koppar te du vill.
Kära William, alla i vattenpololaget tänker på dig
och ser fram emot din återkomst när du är redo.
Helst så snart som möjligt, för Kindersley är ingen bra målis.
Kära William, jag är så ledsen för din skull.
Min mamma har alltid älskat kungafamiljen, särskilt prinsessan Diana.
Hon sa att hon var en ängel, och jag vet att du också är det.
Jag skickar med en bild på mig. Mina vänner säger att jag är söt...
Kära William, du är så söt i kostym och slips.
Du kommer säkert att se sexig ut med en krona på huvudet.
Du har bergis en fin kropp eftersom du tränar så mycket.
Jag skickar med min favoritnalle.
Hon är lika kramgod som jag.
Krama henne hårt när du ligger i din säng
och tänk på mig. Jag hoppas att hon kan trösta...
Kära William, det var så tappert av dig att följa din mammas kista.
Jag tänker på det ofta.
Min mamma dog i cancer förra året, och jag tänker på henne hela tiden.
Jag vet hur det känns.
Du är inte ensam.
Alla väntar på att få se
folkets prinsessa passera förbi på sin sista färd.
Kungafamiljen å sin sida väntar vid grindarna till Buckingham Palace.
- Bra slag. - Snyggt.
Kom igen!
Wales, dr Gailey vill träffa dig.
Okej. Här.
Ett tag kommer det nog att kännas som om alla frågar hur du mår hela tiden.
Men som husfar är det faktiskt mitt jobb.
Jag mår bra.
- Säkert? - Ja, sir.
Skolan har nämligen fått en förfrågan om att du ska närvara på en tillställning.
Som du säkert vet, firar drottningen och hertigen av Edinburgh guldbröllop i år.
Det kommer att anordnas ett antal jubileumsevent.
Jag sa att du måste ha rätt att vägra,
och blev försäkrad om att alla skulle förstå det i så fall.
Det är lugnt. Jag gör det.
Säkert?
Den goda nyheten är att det bara är en halv dag.
Det börjar med
en officiell fotografering på Buckingham Palace.
Därefter följer en gudstjänst i Westminster Abbey
och sedan lunch på Royal Naval College i Greenwich.
Jag har talat med din handledare.
Han sa att du sliter hårt.
Långa timmar i biblioteket. Extra föreningsmöten.
Jag vet att distraktion hjälper.
Min fru fick dåliga nyheter för några år sen. En...
...leukemidiagnos.
Mrs Gailey mår bättre nu.
Men där och då var det ingen av oss som kunde ta ett steg tillbaka
för att ta sig tid
att sakta ner och ta in allt.
Var det nåt mer ni ville diskutera, sir?
Nej.
Tre, två, ett.
Tack.
Tre, två, ett.
Tack. Tre, två, ett.
Fortsätt le, William.
Tre, två, ett.
- Värst vad kul det här var. - Ja.
Här.
- Nej, tack. - Det är champagne.
Du vet att du vill.
Inte en dag sen 1978 har jag varit utan en mintkaramell. Tänka sig!
Inget slår krämen med pepparmynta...
- Hur är det i skolan? - Skit.
Samma här.
- Alla är så... - Konstiga.
-"Snälla", tänkte jag säga. - Det är det konstiga.
Att alla är så snälla.
Jag vill bara att alla ska vara som vanligt igen.
Aj, då. Pappa. Klockan två.
Jaha, ska vi gå?
Det är några namn och ansikten
ni måste låtsas komma ihåg när de kommer fram.
Jean, storhertig av Luxemburg. Närmar sig 80, vit mustasch.
Albert II av Belgien. Stora glasögon, ser ut som en bankman.
Hans fru, drottning Paola. Blond, italienare
och bär helt säkert en enorm, överdrivet färgstark hatt.
Och kung Harald av Norge.
Han är skallig och har ett äggformat huvud.
Kungliga truppen! Skyldra gevär!
Det var helt galet. Som när en popstjärna anländer.
Det förvånar mig inte.
Han är en stilig pojke.
Familjen visste inte hur de skulle hantera det.
Allt har en påtaglig känsla av déjà vu.
Tänker du på Diana?
- Han är ju väldigt lik sin mamma. - Ja.
Det är smärtsamt att se,
för till skillnad från Diana är Will blyg av sig.
Han blir obekväm av uppmärksamheten.
Vem skulle inte bli det? Han behöver ditt stöd.
Jag försöker, men han gör det inte enkelt.
Han är så enstavig numera, näst intill fientlig.
Strunta i vad du får tillbaka.
Jag hade knappast nån bra förebild heller.
Hertigen av Edinburgh var ingen öppenhjärtig, tillgiven pappa till mig.
Föga förvånande, med tanke på hans pappas försumlighet.
Släkten är tyvärr inte så bra på far-och-son-relationer.
Du vet vad jag tycker om det.
- Det är ingen ursäkt. - Precis.
Pojkarna behöver dig mer än nånsin.
- Och om jag får säga det... - Visst.
Du behöver dem också.
Vilken sorts man kan se sig själv i ögonen om han vet att han misslyckats som far?
Ett ord?
Prinsen av Wales kontor ringde och frågade om din far kunde komma på besök.
- Hit? - Jag sa att ni kan låna mitt kontor.
Alla hjärtans dag.
Ja.
Vill du...
Ska jag ta hand om dem?
Tack.
Dagen kommer ju igen.
Sir.
Jag hoppas att jag inte stör.
Jag ville bara höra hur du mår.
Bra.
Och skolan?
Bra.
- Vänner? - Bra.
Jag hörde att du slog skolrekordet i 50-meterssimningen.
- Juniorrekordet. - Bra där.
Jag pratade med Harry igår, och...
Jag sa att det kanske vore trevligt om vi alla besökte mammas grav.
Och lade dit blommor.
Det kanske är för tidigt.
Det var en sak till.
Jag vill att ni båda följer med mig till Kanada i påsk.
Tanken är att kombinera några åtaganden med fyra dagars skidåkning i Whistler.
- Bara vi tre. - Jag skulle träffa vänner.
Det skulle göra oss gott. Som familj.
Dig också. Och Harry.
Det var plågsamt.
- Men du ansträngde dig. - Ja, och han gav mig kalla handen.
Det har han rätt att göra.
- Tänk om jag hade tilltalat min far så. - En generationsfråga.
- Jag känner mig mörbultad. - Det ingår i jobbet som pappa.
Och det är det viktigaste jobbet du nånsin kommer att ha.
- Jag vet. - Nej, det gör du inte.
Du tror det, men du vet inte. Jag säger till när du gör det.
Okej.
Gud, vad jag saknar dig.
När kan vi ses?
- Inte än. - Nej.
- För tätt inpå. - Ja.
Den allmänna opinionens fängelse.
Hur har du det mitt i allt det här?
Mig behöver du inte oroa dig för.
Du har varit så tålmodig. Och storsint.
Du har lidit svårt av allt det här, älskling.
Buhu, stackars mig.
Det är speciella omständigheter.
Jag mår bra.
Vi hörs imorgon.
Okej, det ser bra ut.
Ja, som ni ser i resplanerna
finns det tillfällen som är vikta för er.
Vem är italienaren?
- Massimo Bueno. - Gapa stort.
- Vi träffade honom på Highgrove när... - Kör.
Han är duktig, va?
Han är alltid på hugget, och de har tydligen...
...nån sorts plan för...
...utlandsplaceringar...
...för missgynnade ungdomar.
De vill ha Prince's Trust som huvudpartner.
Det låter bra. Vilka...
Vilka länder hade de i åtanke?
Det är ett gemensamt initiativ med Italien och Sverige, så...
DIANA ÄLSKADE DIG OCH SKULLE VARA SÅ STOLT!
KANADAS ÄLSKLING
- Angenämt, Ers Kungliga Höghet. - Tack.
- Tack, Ers Höghet. - Tack så mycket.
- Välkomna. - Tack så mycket.
- Vad är det här? - Förlåt, jag visste inget.
- Visste du om det? - Nej, sir.
Charles, prinsen av Wales, och sönerna William och Harry
kom till Vancouver ikväll för ett sex dagar långt besök.
De tre prinsarna har åtaganden de kommande två dagarna,
och ska därefter åka skidor i Whistler.
CTV:s Colin Gray rapporterar.
G & T eller whisky?
Öl blir bra.
Nu välkomnar vi deltagarna...
- Hur är det? - Hej.
- Vad trevligt. - Hej.
Wendy Goodson, född i Peru.
Du tillhörde flygvapnet i fem år. Vad gjorde du där?
- Flygtransporter. - Ja.
Bland annat i Operation Ökenstorm.
Välkommen hit. Här finns också Matt Sutherland, som är nygift...
För mamma.
- Med en käresta från high school? - Ja. Men hon går inte i high school nu.
För mamma.
Han har ordnat några officiella besök åt oss.
- Vem? - Pappa.
Jag hörde det. En skola för döva.
Och en visning av nåt rymdcenter.
Han sa att stället skulle vara stängt. För att hålla tjejerna borta.
"Gift dig med mig, William! Jag älskar dig!"
Skit ner dig.
Jag är bara avis.
Ingen i mänsklighetens historia har skrikit så åt nån med rött hår.
Vi har en ny hjärtekrossare i stan.
Lång, blond och välsignad med sin mors vackra drag
är prins William inget annat än en sensation.
Världen har blivit som besatt.
Prinsen rodnade och log försynt,
och verkade tidvis besvärad av att stå i rampljuset.
Men för flickorna som skanderade hans namn gjorde det honom än mer tilldragande.
- Han är en riktig charmprins! - Jag älskar honom.
Han sa hej och skakade hand med mig.
Vi skakade hand!
Månen hålls i omloppsbana av gravitationskraften,
vilket betyder att den är oupplösligt bunden till jorden.
Men man ska inte ta det för givet,
för månen verkar faktiskt ha en egen vilja också...
DIANA ÄLSKADE DIG!
Jag tänkte att vi kunde börja med den lättare Mathew's Traverse,
och sen åka nedför Saddle, vilket är lite knepigare,
eller, om vi verkligen vill utmana oss, ta Couloir Extreme,
som beskrivs som "760 meters helvete för lårmusklerna".
Ja!
Då säger vi så.
Jag har sagt att vi inte vill bli störda de kommande dagarna.
Vi tre ska vara på egen hand på vår familjesemester.
Det är bara en liten sak vi måste få ur världen först.
- Ett fototillfälle med några journalister. - Nej.
Sen kan vi ge oss ut.
Willy, det är så det funkar. Om vi ger dem nåt, lämnar de oss i fred.
- Du vet att jag hatar sånt. - Det går fort.
Vi har redan gjort mer än vi kom överens om.
Jag har försökt skydda dig så gott det går,
men det är tyvärr nåt vi måste lära oss att hantera.
Men jag hatar det.
Både pressen och folksamlingarna. Du sa att det skulle vara vi tre,
och så sätter du oss framför dem vi hatar mest.
Jag vet. Det är outhärdligt,
men om man blir arg och vägrar visa sig vinner man ingens tillgivenhet.
Det behövs inte heller. Jag har inga problem med min image.
Nu var du ganska hård.
Han sa från början att vi hade några åtaganden utöver semestern.
Det kvittar.
Det är ju sant. Han behöver höra det.
Titta hit, William!
Le lite!
- William! - Hitåt, Ers Kungliga Höghet!
- William! - Hitåt!
- Prins William! - William!
Använde han det ordet? "Hatar"?
Upprepade gånger.
Att hata pressen är en sak. Vem kan klandra honom efter det som hände?
Men att hata allmänheten...
Knappast idealiskt för en tronarvinge.
Vi måste komma ihåg att han bara är i tonåren.
Ja, men han återvände till skolan direkt efter begravningen
och har svårt för att uttrycka sina känslor om sin mammas död.
- Sånt kan man inte tvinga fram. - Men det går att uppmuntra.
Risken är att han helt enkelt stänger in allt inom sig,
vilket kan få svåra följder längre fram.
Gråt och självömkan är inte det vår familj brukar ta till.
Det är knappast självömkan. Han sörjer.
Och för sin egen skull måste han släppa ut det.
Kan du prata med honom, mamma?
Ibland är det enklare när det inte är en förälder.
Han är ju så fäst vid dig.
Men är det inte just en förälder som krävs nu?
KÄRA PHILIP...
DIN FAR
KÄRA PAPPA...
CHARLES
- Kan jag få en paprika? - Javisst.
Varsågod.
Vad önskas?
Jag fick ett telefonsamtal.
Drottningen och hertigen av Edinburgh vill ses på söndag.
- Okej. Tack. - Potatis?
Vad önskas?
Sir.
Prins William, Ers Kungliga Höghet.
Farmor och farfar?
De beslöt att inte komma.
De sa att vi borde sköta det själva.
Och jag höll med.
Varför det?
- För att vi måste prata. - Om vadå?
- Du är arg på mig. - Nej.
Det är uppenbart. Jag känner det.
Pressen och all oönskad uppmärksamhet du har fått har gjort dig upprörd,
men all din frustration har riktats mot mig.
- Är det så konstigt? - Ja, för mig.
Jag förstår det inte.
Fnys inte bara. Hjälp mig att förstå.
För det första pratar du aldrig om henne. Vi pratar aldrig om henne.
Du har rätt. Det borde vi göra. Ju mer, desto bättre.
Om hennes liv och om våra minnen.
Varför skulle jag inte vilja det?
Du vill väl inte bli påmind om hur vi hamnade här.
Ser du inget samband mellan det och din del i det?
Jag hoppas att du inte antyder det jag tror.
Jag ska vara tydlig.
Din mammas död var en fruktansvärd tragedi.
Den orsakades av att en oansvarig man drack för mycket.
Han satte sig bakom ratten och försökte köra ifrån fotografer.
Vi vet båda att hon uppmuntrade till det.
- Varför var hon i Paris? - Hennes beslut.
- Med honom? - Också hennes beslut.
- Utan kungligt beskydd! - Inte på grund av mig.
Jag sa att hon behövde polisbeskydd.
Hon borde aldrig ha umgåtts med familjen Fayed!
Det är ditt fel att hon inte var i säkerhet med oss.
Du körde inte bilen, men du drev henne i armarna på de som gjorde det.
Genom att göra henne olycklig.
Genom att älska nån annan.
Om du vill göra en sån koppling...
...är det din ensak, men...
...jag tycker att det är upprörande och väldigt hårt.
Mitt ansvar för mamma upphörde långt innan hon kom till Paris.
Olyckan var inte mitt fel på något enda vis.
Det är skamlöst att ens antyda det.
- Är det? - Ja.
Jag känner mig förnärmad.
Precis som jag gör dig förnärmad?
Jag förstår inte vad du pratar om. Jag är oerhört stolt över dig.
Stolt över hur du hanterat det här, att du börjar bli vuxen,
att du är så omtyckt.
Sen när gillar du att nån annan är omtyckt?
- Du har svårt att spela andrafiol. - Struntprat.
Det är sant.
Du och mamma tryckte ständigt till varann.
Artiklar i pressen. Ni stal varandras rubriker.
- Försökte överglänsa varann. - Ingen överglänste henne.
Du tror att jag är som hon. Och du hatar mig för det.
William. Jag medger att jag...
Det har varit märkligt
och omskakande att se likheterna.
Att se hur folksamlingarna känner samhörighet med dig
och avgudar dig. Hur du berör människor.
Och ja, okej, jag har inte helt vant mig vid det än, för jag...
Jag ser henne i dig.
Men det är inget dåligt. Det är snarare nåt underbart.
Det är helt naturligt mellan en son och hans mamma.
Jag...
Jag vet att jag inte gör allt rätt.
Gör nån det? Jag önskar att jag hade din mammas känslomässiga intelligens.
Jag är ledsen för att jag inte har angripit det här
så som du ville, men...
...det folk inte förstår är att även jag sörjer.
Allvarligt?
Din sorg? Ska du prata om din sorg nu?
Ja, självklart.
Tror du inte att jag blev förkrossad?
Din mamma och jag hade lappat ihop allt. Vi...
Lappat ihop?
Vilken planet lever du på?
Hon älskade dig fortfarande.
Hon reste bort för att slippa vara här när du ordnade kalas för den andra.
Hoppas att det går bra. Dr Gailey släppte in mig.
Ursäkta.
Det är inget att skämmas för. Heter de nåt?
Det är Claudia Schiffer, Cindy Crawford och Naomi Campbell.
På min tid var det Rita Hayworth, Betty Grable och Lana Turner.
Säger det dig nåt?
- Nej. - Nej, det är klart.
Det var vårdslöst.
Du stormar in som en vettvilling.
- Och igen. - Fan också.
Tänk på språket.
- Revansch? - Nej.
Inte när du är i det här skicket.
Schack ska aldrig spelas känslomässigt.
Vad står på?
- Familjen. - Jaså, familjen.
Det finns två slags psykologer.
De som tycker att ett barn aldrig ska skiljas från sin familj,
och de som anser att ju förr barnet räddas från familjen, desto bättre.
Det är inte alla i familjen.
Bara du-vet-vem.
Tja,
innan vi pratar om dig och din far...
Det är väl honom du menar.
...vill jag prata med dig om nåt annat.
Ryggont.
- Va? - Jag får det ibland.
Och då är det enklast att se det som just ryggont.
Ont i ryggen, ont i nacken eller ont i axeln.
Hellre än att se den verkliga orsaken.
Obearbetad ilska.
Skuldkänslor.
- Eller agg. - Jag hyser inget agg.
Han gör det.
Nej. Det tror jag verkligen inte stämmer.
Men kanske är du arg på din far för att det är lättare än att medge
vem du egentligen är arg på.
Det slog mig när jag såg dig i Greenwich med alla flickorna.
- Och sen i Toronto. - Vancouver.
Du har blivit en offentlig person. Allmänhetens egendom.
Det är inte enkelt.
Jag hatar det.
Allt skrikande och stojande, och all uppmärksamhet.
De verkar tro att jag är som hon för att jag ser ut som hon.
Du är inte alls lik henne.
Jag vet det.
Är det möjligt att du är arg på henne för att hon var allt det du inte är?
Bekväm i rampljuset.
Självsäker inför en beundrande folkskara, vilket du tror att du måste vara nu.
Och hatar.
Är det möjligt att du är arg på henne för att...
Ja, för att hon lämnade dig?
Lämnade dig att hantera det arvet?
Men vilken son kan nånsin vara arg på sin mamma?
Särskilt när han sörjer henne
och saknar henne så förfärligt.
Så du tar ut det på nån annan
och klandrar honom för att hon är borta.
Den anklagelsen har han säkert riktat mot sig själv otaliga gånger.
Så som vi alla.
Men det är inte vårt fel.
Och det är inte hans fel.
Och en dag när du själv blir pappa
och din son stirrar på dig med mord i blicken
och du hoppas på att bli förlåten precis som din pappa gör nu,
och som jag själv vid skamligt få tillfällen hoppats på hans förlåtelse...
Tja...
Kom ihåg det här samtalet då.
Kila iväg, du.
- Är pappa i sitt arbetsrum? - I trädgården, sir.
Tack.
Hej, pappa.
Willy.
Vad gör du här?
Är du inte i skolan?
Undertexter: Love Waurio