Ziua Încoronării a sosit în sfârșit
pentru prima dată din 1953 încoace.
A fost anunțat un festival public de trei zile,
cu petreceri de stradă și concerte de-a lungul țării.
Fosta regină este, pare-se, inconsolabilă
și probabil va absenta la ceremonie.
Dumnezeu, casa regală și credincioșii.
Mulți nu-și puteau imagina viața fără Elisabeta a II-a.
Dar, după aproape 50 de ani pe tron...
„adio” reginei Elisabeta...
și „bun-venit” regelui Tony!
Noua Britanie are o nouă familie regală,
Partidul Laburist.
Dumnezeu să-l apere pe rege!
Regele părăsește Westminster Abbey pe acordurile noului imn național.
Poți să mergi pe calea mea
Poți fi în pantofii mei
Poți învăța să vorbești ca mine
Ba chiar să fii și un înger Cântați acum
Lucrurile pot fi doar mai bune
Doar mai bune
Acum că te-am găsit
Lucrurile pot fi doar mai bune
...știri despre obișnuitele dispute și controverse din lumea politică.
Nivelul de aprobare a prim-ministrului
a crescut cu un procent la un incredibil 66%...
Într-o clipă, vom preda legătura la BBC Internațional,
dar, între timp, din partea tuturor de la BBC, vă urăm „noapte bună”.
Mulțumesc.
Aș vrea să vorbim pe scurt despre prim-ministru.
Vă rog.
Niciodată nu m-a preocupat popularitatea prim-ministrului.
Vine și trece foarte repede.
Dar simt că e ceva diferit cu dl Blair.
Oamenii chiar par sa îl îndrăgească și îl văd ca pe un adevărat fiu al patriei
și ca pe un simbol național unificator, așa cum mă vedeau pe mine odată.
Și cum dl Blair are punctaj mai mare
în toate sondajele imaginabile,
poate că acum e momentul.
Doamnă?
Să aflăm cum am luat-o pe arătură și cum am fi putut...
ce aș fi putut eu face mai bine.
Înțeleg imboldul,
dar nu sunt sigur că e o idee bună.
Casa regală nu-și pune întrebări existențiale.
- Poate că ar trebui. - Sugerează o pierdere a încrederii.
- Aruncă sânge în apă. - Sunt doar informații, Robert.
De acord.
Cred că sunt gata să ascult, în sfârșit.
Mersi! Numele?
- Numele? - Simpson.
Etajul trei.
Bun-venit! Intrați!
Găsiți un loc liber.
Luați loc! Toaletele sunt la dreapta.
Au fost finalizate studiile pe eșantioane de populație.
în Edinburgh, Leeds, Londra,
Birmingham, Bristol, Cardiff...
Manchester și Liverpool.
Familia regală britanică.
Trântori profesioniști.
Peste 2.000 de indivizi cu vârsta de peste 18 ani
au răspuns cu „da” sau „nu” la întrebări despre monarhie.
Consider familia regală o parte importantă a societății britanice.
- Aș fi de acord. - Sunteți lipsit de respect.
Au urmat dezbateri aprinse pe alocuri.
Potoliți-vă, vă rog!
După ce au analizat datele,
sondorii ne-au prezentat rezultatele.
Întrebați dacă familia regală este ruptă de realitățile omului de rând,
69% au spus „da”.
„Prost sfătuiți?” 62% au spus „da”.
Dacă risipesc banul public, 54% au spus „da”.
Dacă nu au compasiune...
53% au spus „da”.
Dacă i-au greșit Prințesei de Wales
la fel de rău după deces ca înainte...
au spus „da” în covârșitoarea proporție de 66%.
Dacă ar trebui să avem o monarhie mai restrânsă,
precum Olanda sau Scandinavia,
54% au spus „da”.
Când întrebarea a fost dacă monarhia ar trebui să continue în forma actuală,
proporția celor de acord a fost de numai 10%.
Aș vrea să propun și eu un sondaj.
Câți dintre noi cred că sondajele sunt o idee tâmpă?
- Așa! - De ce să dăm atenție?
Pentru că am putea învăța ceva.
Eșantionul, din câte înțeleg, reprezintă toate clasele sociale, nu?
Dar e absurd să supui ceva dăinuitor precum este monarhia
toanelor unor oameni de marketing.
E relevant că procentajele noastre sunt scăzute într-o perioadă
când avem un prim-ministru de o popularitate remarcabilă.
Da.
Doar Winston la apogeu a avut asemenea susținere.
N-ai învățat nimic de când ești pe tron?
Prim-miniștrii vin pe un val de popularitate și bunăvoință...
Și pleacă pe targă mai târziu,
cu reputația și cel mai adesea și sănătatea ferfeniță.
Întocmai!
Cred că acesta va fi diferit.
Gata.
Bună seara!
Am sperat să nu mai vedem război
în Europa Centrală și de Est în timpul vieții noastre.
Din păcate, iată că a sosit,
și are consecințe asupra întregii lumi.
În seara aceasta, aliații NATO au lansat o ofensivă
împotriva unor ținte militare sârbe.
Slobodan Milošević este un dictator monstruos.
El persecută sistematic și violent civili nevinovați.
Trebuie oprit.
Avem datoria morală să ne asigurăm că nu va reuși.
Pentru noi, cei din țările libere, care credem că e un conflict îndepărtat...
și problema altcuiva, vă spun atât...
Dacă vă prețuiți libertatea, nu puteți rămâne neutri.
Este și războiul vostru.
E încurajator că partenerii NATO s-au aliat împotriva Serbiei,
dar idealul moral e una.
Succesul militar e cu totul altceva.
Fiecare țintă trebuie aprobată de comitet,
care ia decizii îngrozitor de lent.
Speram să încheiem campania în câteva zile și după două săptămâni
nu am avansat aproape deloc.
Sârbii râd de noi.
Am citit că norii au fost problema.
Bombardierele americane stealth au nevoie să vadă țintele bine.
Cele mai sofisticate arme din lume nu fac față vremii?
De aceea avem nevoie de trupe terestre.
I-am propus președintelui Clinton o invazie cu 80.000 de soldați,
gonindu-i pe sârbi din Kosovo și creând zone sigure pentru refugiați,
dar a spus că americanii nu știu unde e Iugoslavia pe hartă,
așa că nu poate risca viețile militarilor săi.
- Da. - E foarte frustrant.
Dar nu voi renunța. Moral...
este acțiunea corectă.
Dl Blair a fost neobișnuit de hotărât azi.
Din experiența mea,
prim-miniștrii țin să se axeze pe politică fie externă, fie internă.
În această etapă inițială, aș zice că dl Blair se numără printre primii.
Da. Sindromul omului de stat.
Cum crezi că sunt eu?
O regină a politicii interne sau externe?
Bună întrebare, doamnă.
Răspunsul nu este evident.
Comunitatea Națiunilor este un articol de credință pentru dv.
- Pentru dv. - Mulțumesc.
Cine știe pe de rost numele președintelui din Malawi?
Bakili Muluzi.
Și următorul stat cu alegeri?
Fiji. Primele după ce au readerat.
Însă interesul dumneavoastră față de insulele britanice
vă face o regină a politicii interne.
Spre exemplu, vizita la Institutul Femeilor.
Ați compus singură discursul, cu un entuziasm vizibil.
Desigur. Pentru harnicele și discretele femei din clasa de mijloc a țării.
Nu îți poți permite să le subestimezi.
EFORTUL DE RĂZBOI MĂCEȘE
DONAȚII PENTRU KOSOVO
Mișcarea institutelor pentru femei a sosit în Marea Britanie în anul 1915.
De la începuturile sale umile într-un șopron galez...
numărul de membre și țelurile au atins cote remarcabile.
Sunt membră a Institutului de dinainte să fiu regină.
Multe vă veți aminti că am fost critice pentru efortul de război.
De la creșterea de legume la găzduirea evacuaților.
Am amintiri plăcute de când strângeam măceșe pentru sirop.
- Vă amintiți măceșele? - Da.
Pentru deficiență de vitamina C.
Institutul are în Regatul Unit aproximativ 250.000 de membre.
Cam cât populația orașului Hull.
Vă puteți imagina un oraș populat și întreținut doar de noi?
Da.
- Ar avea cele mai curate străzi din țară. - Da.
- Totul ar merge ceas. - Da.
Și am lua slujbele bărbaților.
Nu îți vorbesc de sus. Nu încerc să te fac să arăți...
Da. Înțeleg. Bine, la revedere.
A spus: „Ia zi-mi, Tony...”
Nu imita accentul, te rog.
„Câți soldați sunteți dispuși să trimiteți?”
I-am spus: „Bill, putem discuta despre cifre toată ziua.
Privește imaginea de ansamblu. Dacă învinge Milošević?
Riscăm credibilitatea NATO.”
- Iar el a spus... - „E deja dusă de mult.”
- Tu ai voie cu accentul? - Îl fac mai bine.
Știe că apelezi la el deoarece campania aeriană NATO a eșuat.
Dar încă refuză ceea ce e necesar, să trimită soldați americani.
Îi e frică să nu iasă alt Vietnam,
fără avantaje pe plan intern.
N-o să convingi niciodată Casa Albă
făcând apel la interesele lor.
Așa că fă ce știi mai bine.
Apelează la conștiința lor.
Cât timp suntem împreună astăzi în Chicago...
se întâmplă lucruri groaznice în Europa.
Oricine a văzut ce au pățit refugiații din Kosovo...
știe fără urmă de îndoială
că intervenția militară NATO este îndreptățită.
Dar trebuie să facem mai mult decât să ne justificăm.
Trebuie să reușim.
În acest scop, depindem de voi...
Statele Unite...
Sunteți cea mai puternică țară din lume...
și cea mai bogată.
Sunteți o națiune măreață.
Și trebuie să fie...
dificil, și uneori iritant,
să vi se bată mereu la ușă.
Să fiți chemați în toate crizele.
Să fiți așteptați întotdeauna și pretutindeni
pentru a face ceea ce este necesar.
Strigătul: „Ce legătură are cu noi?” răsună cu siguranță foarte adesea.
FORUMUL DE AFACERI DIN CHICAGO
Dar acele națiuni care au puterea
dețin responsabilitatea de a o folosi cu înțelepciune.
Avem nevoie de voi.
Avem nevoie de o America implicată.
Așadar, vă spun:
nu mai picați pradă doctrinei izolaționismului,
deoarece lumea nu își permite așa ceva.
Rămâneți, vă implor, o țară deschisă.
Cu viziunea și imaginația care v-au făcut mereu cinste.
Și înțelegeți că, de va fi așa, veți găsi în Marea Britanie
un prieten și un aliat...
care vă va fi alături.
Va lucra cu voi.
Va clădi, alături de voi,
un viitor construit pe principiile păcii și prosperității pentru toți...
Singurul vis pentru care merită să fie salvată omenirea.
Mulțumesc.
Ce discurs!
Un succes răsunător pentru prim-ministru în SUA.
The New York Times spune că a primit o poreclă nouă.
„ Regele Tony.”
The Wall Street Journal susține cu tărie
apelurile sale către o Casă Albă refractară.
Dar Chicago Sun Times oferă cel mai bun rezumat.
Declară că dl Blair a fermecat întregul oraș,
făcându-i pe americani să și-l dorească drept președinte.
Doamne!
Am înțeles că președintele Clinton va ataca la sol,
în care caz Milošević și trupele sale sârbe
vor avea opțiunea să lupte și să fie nimiciți complet
sau să se retragă.
Bănuiesc că până și ei au destulă rațiune să aleagă corect.
Așadar...
prim-ministrul a scos-o la capăt.
Așa se pare.
Este o realizare politică extraordinară.
- Prim-ministrul, Maiestate. - Maiestate.
Sper că n-ați alunecat pe drum.
Doamnă?
Nu poate fi ușor să mergi pe apă.
Vă rog să luați loc!
Așadar, ați insistat ca Occidentul
să nu mai stea pe tușă cât timp are loc un genocid.
Și ați reușit fără nicio victimă NATO în luptă.
Americanii merită laudele.
Când s-au arătat dispuși la o invazie, Milošević și-a dat seama că e terminat.
Dar Clinton s-a răzgândit în mare parte datorită dvs.
Una e să ai popularitate.
Cu totul altceva să ai influență.
Așa că vă ofer felicitările mele.
Sunteți în prezent, de departe,
cel mai apreciat lider global,
cu instincte remarcabile.
Așadar...
ținând cont de aceasta...
Casa regală nu a dus-o grozav în ultimii ani, după cum știți.
Adesea, valorile noastre și ale poporului nu au fost pe același plan.
Dumneavoastră, pe de altă parte...
de când ați fost ales, ați demonstrat un talent aparte
de a lua pulsul țării mai bine ca oricine.
Așa că nu pot decât să vă întreb...
Ce ați face...
pentru a ne scoate din mocirlă?
Dacă ați fi la cârmă.
Dacă aș fi la cârma monarhiei?
Dacă ați fi în locul meu.
Dacă aș fi rege?
Da.
Doamne!
Pentru cineva care arareori greșește,
asta pare să fie o scăpare uriașă.
Cere un sfat. Nu trebuie să-l urmeze.
- Dar cui îi cere? - Prim-ministrului.
- Un reformator și modernizator declarat. - Consilierul ei șef.
Eu sunt acela.
De fapt, Robert, să știi că el e, din punct de vedere constituțional.
Să recapitulăm cele cinci schimbări majore pe care le dorim.
Modernizare. Reducem cheltuielile.
Toată lumea o face. E corect să se aplice și reginei.
- Exemple. - Ascultă!
Trenul regal, 1.500 de lire pentru catering per călătorie.
Să se alinieze cu Noii Laburiști!
Sincer, e un sistem feudal nereprezentativ și anacronic,
clădit pe o mie de ani de privilegii ereditare.
Ți-ar fi mai ușor să modernizezi Stonehenge.
Să începem cu monarhia, apoi putem continua cu monumentele antice.
Nu sunt același lucru?
Știu că e banal, dar reformă administrativă.
- Casa regală ca serviciu public. - Da!
Răspundere.
Nimic altceva nu contează. Doar asta.
Cum să nu te poți căsători cu catolici?
Legea drepturilor omului spune că te poți căsători cu cine vrei.
- Zise Avocata Reginei. - Și asta e aiurea. Sunt avocat senior.
O putem prezenta așa.
Ar arăta grozav dacă Palatul ar declara că sunt dispuși să strângă cureaua.
Știe că sunt necesare schimbări.
- Da. Lumea nu vrea să doboare monarhia. - Poți pune o copie la dosar?
E aiurea, Tony.
Serios. Aiurea.
Trebuie schimbată.
Pentru început, vă mulțumesc că mi-ați oferit onoarea să fac asta.
Recunosc cu rușine că poporul nu prea se gândește la monarhie.
Doar vă bombardăm cu bârfe frivole și jignitoare.
Zău? N-am observat.
Dar m-am consultat cu cei mai apropiați consilieri.
Suntem cu toții de acord că instituția trebuie reformată un pic.
Asta a fost clar după decesul prințesei Diana,
când valul de jale s-a transformat într-o mișcare pentru schimbare.
M-am gândit să începem cu ceva ce știu că analizați deja.
Primogenitura.
Da.
Retrogradarea fetelor mari în linia de succesiune
nu prea are sens într-o societate modernă, cred că este evident.
Fiind și eu fiica mare, nu am obiecții în principiu.
Dar să răstorni secole de legislație nu e de ici, de colo.
Trebuie consultate alte 15 țări unde sunt șef de stat.
Când există voință, asemenea lucruri se schimbă rapid.
Un alt domeniu e transparența.
Guvernul meu va introduce Legea informației libere.
Cred că monarhia ar putea face ceva similar.
Un raport anual despre performanță, bunuri, salarii. Răspundere completă.
Casa regală ar fi ca o companie,
iar poporul britanic ar fi acționari, nu supuși.
- Înțeleg. - Apoi...
Legea succesiunii a lui William al III-lea are aproape 300 de ani
și asigură o monarhie protestantă...
dar tot mai multe voci cer o evaluare
a măsurilor agresiv anti-catolice,
care nu își au locul într-o societate plurală ca a noastră.
Înțeleg să le permitem unor membri ai casei regale căsătoria cu catolici,
dar catolici în linia de succesiune ar putea duce la un monarh catolic.
Desigur, ar fi probleme tehnice.
Ceva mai mult de atât.
Ar fi desființarea Bisericii Anglicane.
Trebuie să privim problemele mari.
Nu are rost să batem apa-n piuă.
De ce monarhul numește prim-ministrul?
Este evident. Guvernul se reunește în numele monarhului.
Dar puterea de a dizolva parlamentul, de a aproba legi...
În Suedia nu e așa.
Aceste funcții pot fi ale președintelui Camerei Comunelor.
Monarhul să fie comandantul forțelor armate?
Nu și în Suedia sau Țările de Jos.
Ceea ce mă duce la chestiunea pompei și fastului.
M-am uitat peste câteva departamente ceremoniale ale casei regale,
care includ un Mare Șoimar, cu titlu ereditar.
Dragul de Murray. Ce-i cu el?
Slujba trebuie să se bazeze pe naștere, nu merit?
Aducătorul de flori al reginei și Spălătorul mâinilor suveranului.
Doar o dată per domnie, și doar când stau la Holyroodhouse.
Totuși, un șlepar regal și 24 de navigatori,
deși șlepul regal nu mai există din 1849.
Un Gardian al lebedelor?
Cineva trebuie să îngrijească lebedele de pe râuri,
asupra cărora casa regală are un drept străvechi.
Dar este acel drept îndreptățit?
Înțeleg că rolul e din secolul al XII-lea
și scopul era vânarea lor pentru banchete regale.
Acum, că lebăda a ieșit din repertoriul culinar,
cum se justifică rolul azi?
Regii și reginele nu le mai mănâncă, dar trebuie îngrijite de cineva.
Le căutăm de răni.
Le protejăm habitatul.
Le punem marcatoare de la Fundația ornitologică britanică.
Conservare.
Și asta înainte de cel mai mare anacronism.
Ceremoniile. Deschiderea Parlamentului. De ce zece crainici?
Inclusiv Escorta Dragonului Roșu și Heraldul Extraordinar Maltravers?
Bastonul de aur al curții. Și cel de argint.
Gentilomul Spadei Statului?
Știți, sugerăm...
O epurare a titlurilor,
o radiere a sinecurilor, ar putea fi o concesie utilă...
și o victorie de imagine.
Va trebui să studiez totul cu atenție.
Maiestate.
Cum a fost, deci?
- Cam rece. - Sunt sigură.
Dar a promis să se uite peste propuneri.
Dacă nu o face și lumea se satură de ei, va fi numai vina ei.
Marea Britanie e destul de matură ca țară și democrație fără prostii.
Și-a dedicat viața păstrării monarhiei.
Trebuie să știe că schimbarea e necesară dacă vor să supraviețuiască.
Nu vor să se schimbe, Tony.
Probabil crede că singura cale de a supraviețui e
să insiste cu nebunia.
Ca Biserica Catolică.
- Să nu implicăm biserica în asta. - S-au modernizat.
Iar garda veche nu i-a iertat.
De ce? Fiindcă au renunțat la latină și la tămâie, miracole și taine,
iar oamenii nu mai vin.
- Asta e ceva diferit. - Oare?
- Urmează dl Hawkins, vă rog. - Da.
Vă rog, faceți-vă comod.
- Lebede? - Da. Sunt Gardianul lebedelor.
Aici scrie că dețineți unul dintre cele mai vechi roluri.
Așa e, domnule. Am luat multe forme de-a lungul anilor.
Custodele lebedelor regelui,
Păzitorul lebedelor regelui și acum Gardianul lebedelor.
Care e titlul dumneavoastră?
Sunt Aducătoarea de flori a reginei.
Ghidul nisipurilor al reginei.
Dregător al cămării, sticlăriei și porțelanurilor.
Ne puteți spune ce presupune rolul?
Este datoria mea să supraveghez sticlăria și vasele
din toate palatele regale.
Gestionez stocurile și previn stricăciunile.
Ce aveți acolo?
Legi, ordine și cutume pentru lebede.
Textul de bază pentru Custodele lebedelor regelui.
Ne călăuzește de secole bune. Din 1482, din câte știu.
De la Eduard al IV-lea.
Golful s-a schimbat mult.
Anii de maree înalte și ploi abundente schimbă bancurile de nisip iremediabil.
Credeți-mă, am văzut viroage transformate în canioane.
- Care este titlul oficial? - Astronom regal.
Cimpoierul suveranului.
Înalt amiral al Wash.
Responsabilitățile mele includ
și împăturirea celor 170 de șervețele brodate.
- Dumneata o faci! - Da.
Ce isteț! Cum faceți?
Puțini stăpânesc tehnica olandeză de împăturire a șervețelelor.
„Lebăda este o creatură pură și grațioasă.”
Cum stai cu caligrafia de secol XV?
Mi-am cam ieșit din mână.
„Penele lor sunt albe ca zăpada
și sunt la fel de efemere.
Căci lebăda reprezintă natura trecătoare a lucrurilor frumoase.
Deși ne dorim ca splendoarea noastră să fie nemuritoare...
nimic nu trebuie să rămână din ceea ce a trecut.”
Cu cât a durat mai mult, cu atât mai grea îmi devenea inima.
De acord.
Mândria tradiției.
Preferatul meu a fost...
Dregătorul patului.
Da. Sau Înaltul amiral al Wash.
Nu vor ca Bastonul Negru să bată la ușă sau Marele Șambelan să meargă cu spatele?
Au sugerat și să eliminăm toca de stat,
probabil fiindcă poate fi purtată doar de aristocrați.
Dar e plină de culoare și caracter
și stacojiul îți fură ochii.
Din perspectiva relațiilor publice,
ar fi bine să facem mici concesii.
Serios?
Ne-ar feri de acuzații de elitism și megalomanie.
Dar nu asta e ideea.
Scopul deschiderii de stat este să umilească monarhul.
Reprezentantul casei regale
bate la ușa Camerei Comunelor și este respins de trei ori.
De ce? Fiindcă ultima dată când un rege...
și-a depășit atribuțiile și a intrat neinvitat, Carol I...
a dus la război civil și execuția lui.
Parlamentul îl avertizează pe monarh.
„Nu uita că noi ținem frâiele.”
Dar vine cu caleașca de stat irlandeză escortată de cavaleria casei,
cu sute de străjeri pe drum.
Nu pare o lecție de umilință.
Chiar ne ține lecții despre smerenie Prințul de Wales?
Da.
Nu cred că e ceva greșit în a conduce monarhia
pe linii mai raționale și mai democratice.
Dar monarhia nu e rațională.
Nici democratică, logică sau corectă.
Nu am învățat asta până acum?
Oamenii nu vor să vadă la palat tot ce primesc acasă.
Când vin pentru o învestire sau o vizită de stat,
când interacționează cu noi, vor magie și mister.
Și misticism și excentricitate și simbolism.
Și...
transcendență.
Vor să simtă că au pătruns în altă lume.
Asta e datoria noastră.
Să luăm oamenii pe sus pe alt tărâm,
nu să-i aducem pe pământ amintindu-le de ceea ce au.
Corect!
Lumea este captivată de cursa pentru Casa Albă,
care s-a rezumat la o renumărare în statul contestat Florida.
Mulți laburiști sperau să învingă
vicepreședintele Al Gore.
Dar, într-o decizie dramatică târzie,
Curtea Supremă a votat 5 la 4 să oprească renumărarea,
oferindu-i astfel președinția guvernatorului texan George W. Bush.
Cel mai apropiat aliat internațional al dlui Blair va fi un bărbat necunoscut.
A fost jenant.
Familia Clinton făcea vizita de rămas-bun în Regat
și erau cu noi la Chequers când s-a dat decizia.
Așa că eram cu toții împreună, urmărind CNN la miezul nopții
când alegerile erau decise...
Doamne!
Dl Clinton a ținut un discurs la Universitatea Warwick,
eu având cuvântul de deschidere.
Nu am avut de ales decât să-l felicit pe președintele ales Bush
în fața bunului meu prieten.
Vă va fi dificil să aveți o Casă Albă republicană?
Nu văd de ce să nu fiu optimist.
Eu voi fi partenerul senior acum,
deci sper să-l pot influența pe președintele Bush.
- Maiestate. - Dle prim-ministru.
Biroul meu v-a trimis sugestii înainte de deschidere.
Ați reușit să le studiați?
Mai mult de atât, le-am discutat cu familia.
Credeți sau nu, când am născut prima dată,
încă se chema Ministrul de Interne
să vadă nașterile regale.
Tata a pus capăt tradiției, cu aprobarea mea,
așa că nu resping reformele.
Întrebarea este ce merită păstrat.
Mulțumesc.
Am analizat în profunzime toate serviciile din casa mea
și nu am descoperit extravaganțe inacceptabile, lux
sau o colecție de titluri inventate,
ci o gamă extraordinară de experiență prețioasă,
aptitudini care au fost transmise de generații întregi,
în aceleași familii.
Iar vehiculul acestei continuități este casa regală.
Magia pe care o practicăm de secole este imuabilitatea noastră.
Tradiția este puterea noastră.
Respectul pentru strămoși
și păstrarea înțelepciunii și experienței dobândite în generații.
Modernitatea nu e întotdeauna răspunsul.
Uneori, și antichitatea este.
Foarte bine. Ești gata?
Așa!
- Vă deranjez, doamnă? - Robert! Deloc.
Voiam să-mi exprim ușurarea, doamnă.
Că mi-am venit în fire?
Cred că am riscat să compromitem lucrurile care ne caracterizează.
Te rog.
Ceea ce mă face să cred...
că ar fi mai bine să mă retrag eu.
- Robert! - E adevărat, doamnă.
În momente cruciale, Palatul nu a reușit să citească publicul.
Și mare parte din vină îmi aparține.
Sigur că nu.
E vorba de temperament. Să știi când să fii flexibil.
Problema mea e că sunt tipicar. Prefer să nu schimb nimic.
Eu tind să văd lucrurile ca fiind binare.
Fie ții lucrurile așa cum sunt...
sau se alege praful de tot.
Dar poți aduce modificări clădirii fără să o dărâmi.
Adjunctul meu, Robin Janvrin, e mult mai bine pregătit pentru asta.
E mult mai adaptat.
Și merită o promovare.
Sigur că Robin va fi un secretar excelent,
dar e încă tânăr.
Nu pot face nimic să te conving să rămâi?
Uneori e util să oferi un scalp.
Așa, toată lumea are de câștigat. Publicul primește un semnal.
Dv. primiți sfaturi mai bune decât pot oferi eu.
Iar eu pot juca crichet mai des.
Cum mă voi descurca? Voi fi pierdută.
Ba nu, doamnă. Totul va fi bine.
Ați rezolvat cea mai recentă problemă perfect și fără mine.
Fiecare minut a fost o onoare.
La urmă, vizita la Brighton and Hove, unul dintre Orașele Mileniului.
Da.
V-am făcut un program
care sper să păstreze tradiția, dar adăugând o tentă modernă.
Pe de o parte, un prânz la Pavilion,
în onoarea străunchiului dv, George al IV-lea.
Dar și o vizită la Centrul de inovare Sussex,
unde vi se va face o demonstrație cu robotul-insectă numit Maggie.
Da...
Un ultim lucru care v-ar interesa.
Prim-ministrul...
Da?
Va vorbi la Institutul Femeilor...
ca parte a misiunii sale de a cuceri clasa de mijloc.
Serios?
Nu aș fi crezut că e publicul lui.
Dar judecata lui excelentă este ceea ce-l face admirabil.
Și capacitatea lui de a cuceri... pe oricine, chipurile.
Sunt sigură că nu va fi o excepție.
O voce modernă pentru femei.
E o declarație clară și admirabilă a idealurilor.
Dar ce înseamnă să fii modern într-o nouă Britanie...
condusă de schimbare și inovație?
Multe tradiții sunt motiv de mândrie,
dar nu trebuie să ne fixăm în tradiție doar de dragul ei.
În secolul XXI, trebuie să ne întrebăm
ce fel de valori vrem să promovăm.
Trebuie să luăm ce e mai bun din trecut, dar să nu-i fim robi.
Practicile de modă veche pot împiedica progresul.
Eu și Partidul Laburist credem
că un concept modernizat al comunității este necesar
pentru a ține pasul cu schimbările rapide din lume.
Am fost ales liderul Partidului Laburist
fiindcă am înțeles că avem o misiune radicală
să schimbăm nu doar politicile acestei țări,
ci alcătuirea acestui popor.
Sufletul acestei țări.
„Radical” nu e un cuvânt de care să te sperii,
ci de care să te bucuri.
Mă tem că, dacă nu vom fi radicali, nu vom avea succes în misiunea noastră.
Uitați ce am făcut în Camera Lorzilor.
Am luat măsuri drastice împotriva privilegiilor ereditare.
Mulțumesc foarte mult!
Lumea se schimbă rapid.
Am înțeles!
Și schimbarea e grea. Știm asta.
Nu e de mirare că oamenii își fac griji și se agață de vechile căi.
O confruntare cu Institutul Femeilor nu e ce-și dorea prim-ministrul
la întoarcerea pe scena politică.
Președinta Institutului spune că l-a rugat pe dl Blair
să nu țină un discurs politic.
...înfruntăm forțele care împiedică schimbările critice...
Lăsați-l să vorbească!
Nu!
Mă bucur că avem o dezbatere.
Poate fermeca America și lumea toată, dar o dă în bară la Institutul Femeilor.
Asistenții mă toacă la cap. M-au sfătuit să nu procedez așa.
Ați fost politic la Institutul Femeilor, ceea ce noi nu acceptăm.
În ceea ce privește criticile,
nu mă deranjează să fiu prea politic.
E ca și cum ați fi „prea regală”.
Mi-am dat seama cu timpul că nu poți fi prea regal.
Dacă o faci, fă-o corect...
și fără scuze.
Înțeleg.
Deci...
Sigur știți că UE a publicat proiectul pentru noua cartă a drepturilor omului
înainte de summitul din Portugalia.
Sperăm că va sublinia poziția inițială a Uniunii,
deci va rezuma drepturile deja existente, însă, dacă...
ÎN MEMORIA LUI SHAY LEONARD 1970-2023