Kello 02.41 eilen aamulla...
LONTOO 8. TOUKOKUUTA 1945
...kenraali Eisenhowerin päämajassa -
Saksan asevoimien ylimmän johdon edustaja kenraali Jodl -
allekirjoitti ehdottoman antautumissopimuksen,
joka koskee Saksan kaikkia maa-, meri- ja ilmavoimia Euroopassa.
Sotatoimet päättyvät virallisesti kello 00.01 -
tiistaina 8. toukokuuta.
Voimme nyt iloita hetken aikaa.
Tänään vietetään Euroopan voitonpäivää.
Eläköön vapauden aate, ja Jumala kuningasta varjelkoon.
Oletko valmis?
Tämä ei taida olla hyvä idea, Margaret. - Sota on ohi. Meidän pitää juhlia.
Mitä jos jokin menee pieleen? - Porchey ja Peter Townsend ovat mukana.
Mikä voisi mennä pieleen?
Karkaamme palatsista!
Mennään palvelijoiden ovesta, ennen kuin kukaan näkee.
Emme voi vain karata näin. - Vauhtia nyt.
Tulkaa, tytöt!
Pitäkää nenästä kiinni. - Miksi?
Täällä löyhkää alkoholi. Ja hiki. - Täällä tuoksuu elämä.
Green Parkiin vai Trafalgar Squarelle? - Ritziin. Siellä käyvät eleganteimmat.
Myös Jeeves ja Wooster. - Hienoa. Ritziin siis.
Pysytään palatsin lähellä. - Haluatko heiluttaa isälle ja äidille?
Mikä sinua oikein vaivaa? Voisitko kerrankin olla vastuuton?
Margaret.
Ensi viikolla on toukokuun 8. päivä.
Emme ole yli 50 vuoteen juhlistaneet sitä mitenkään.
Mitä oikein tarkoitat?
Hallitsijana osallistun joka vuosi voitonpäivän juhlallisuuksiin.
Tarkoitan omaa voitonpäiväämme.
Ilta oli aikamoinen. Muistatko?
Tietysti muistan. - Melkein hukkasimme sinut.
Sitten todellakin löysimme sinut.
Todellisen minäsi.
Sen, josta luovuit ollaksesi toinen minäsi.
Jassoo.
Etkö kaipaa häntä? Hän oli tosi hauska.
Ei se ollut mun syy
Muistaakseni vannoimme, että pidämme sen illan tapahtumat salassa.
Gini.
Hyvin pelattu. Otetaanko revanssi? - Ikävä kyllä se ei käy.
Aikainen herätys. Minun pitää olla heti aamusta Clapham Junctionissa.
Minkä takia?
Se liittyi jotenkin paikallisvaltuuston CCTV-valvontakamerajärjestelmään.
Eikö sinulla ole mitään huomenna? - Ei.
Mutta lähdet pian Mustiquelle.
Viikonloppuna. - Hyvä.
Miksi niin?
Tunnut olevan onnellisin siellä.
Tänne, koirat.
Himosta vihreä ja ujoudesta sairas
Lakattuja varpaitanne tahdon nuolla
Jukra sentään Kuninkaallinen korkeutenne teidän
Pankaa sormenne
Sieraimeeni
John Betjeman oli niin hulluna minuun,
että hänen ystävänsä Maurice Bowra kirjoitti tämän hävyttömän runon siitä.
Hampaat paitani helmaan upottakaa
Vesikrassia päähäni kylväkää
Yksin te minut onnelliseksi saatte
Minut villavaippaan kietokaa
Vaunuissa ylellisen koristeellisissa
Mut St Jamesiin kiidättäkää
Antakaa...
Onko hän kunnossa? - ...kalossienne sileän pehmeiden
Ihoani liukuen hyväillä
Päästäkää irti!
Prinsessa Margaret, majesteetti.
Haloo. - Mitä ihmettä on sattunut?
Sain ikävä kyllä pikkuriikkisen aivohalvauksen.
Aikamoinen järkytys. Olin täydessä vauhdissa Lawrenceilla -
ja äkkiä ambulanssikoneessa -
raajat täysin tunnottomina.
Missä olet nyt? - Sairaalassa Barbadoksella.
Hyvä on. Voi raukkaa.
Lääkärit vakuuttavat, että paranen tästä kyllä.
Mitä? En saa oikein selvää. - Suuni on yhä turta.
Voisin purra kieleni irti tuntematta mitään.
Tuodaanko sinut kotiin? - Ilmeisesti huomenna.
Luvassa on lisäkokeita. Ja syömäkelpoista ruokaa. Jos onni suo.
Hymyilen puhuessani tästä. Vaikkei sitä huomaakaan.
Kuulemiin, Lilibet. - Nähdään huomenna.
Voin ilokseni todeta, että halvaus oli suhteellisen lievä.
Tehokkaaksi hoitokeinoksi riittänee aspiriini päivässä veren ohentamiseen,
statiinit kolesterolia alentamaan sekä atenololi verenpaineen laskemiseen.
Selvä.
Lääkkeet eivät kuitenkaan riitä yksin -
estämään uutta ja vakavampaa aivohalvausta.
Teidän täytyy miettiä elintapojanne.
Ja tehdä niihin pari muutosta.
Chesterfieldit ovat siis kiellettyjen listalla.
Ei enää viskiä. Eikä makeita herkkuja.
Vain sitruuna-ohrajuomaa, nikotiinipurukumia -
ja paljon kuntouttavia harjoituksia.
Älä. En ole invalidi!
Vesihiisi hissiin sihisemään vangittiin. Mitä se tehdä voisi?
Se lensi...
Olen yhä hengissä!
Hyvä vai huono hetki?
Oikeasti. Otan nokoset, ja minun luullaan heittäneen lusikan nurkkaan.
Nyt sinä saavut ilmoittamatta paikalle näyttäen huolestuneelta.
Halusin vain kysyä kuulumisia. - Olen kunnossa. Kiitos.
Tietysti olet. Toivon vain, ettet rehki liikaa.
Ja perut virallisia esiintymisiä.
Osan kyllä. Ei kaikkea tarvitse perua.
Inhoan tyhjää aikataulua.
Huomaatko? Siinä se ilme taas on.
Olen kunnossa, Lilibet.
Oloni kohenee koko ajan. Suunta on ylöspäin, ei alaspäin.
Prinsessa. - Kiitos.
Anne.
Teidän korkeutenne.
Kiitos.
Suunnittelin rauhallista kävelyretkeä, mukavia päiväunia -
ja sitten illallista terassilla. Vain me kaksi.
Kävelyretki käy.
Mutta sen jälkeen haluan rantapiknikin koko porukan voimin,
cocktailit Cotton Clubilla ja illallisen.
Kaiken kruunaavat kunnon bakkanaalit Basil'sissa.
Olen täällä vain kaksi viikkoa. Haluan ottaa ajasta kaiken irti.
Hyvä on. Te olette pomo.
Sitä minä ehdottomasti olen.
Kuuletteko minua?
Tulkaa joku auttamaan!
Kiitos. Kaikessa rauhassa.
Lääkäri näki heti, että olin saanut uuden aivohalvauksen.
Kävi kuitenkin ilmi, että se on pienin murheistani.
Tilani saatiin vakaaksi lääkecocktaililla,
mutta jalkapohjani paloivat niin pahasti,
etten pysty seisomaan saati kävelemään.
Mikset tullut aiemmin kotiin?
Palaaminen vaati kaikenlaisia nöyryyttäviä valmisteluja.
Autoa piti muokata.
Joka paikkaan piti asentaa kaiteita kuin johonkin vanhainkotiin.
Minulla ei ole kaiteita missään.
Nyt kun olen täällä,
lääkärit haluavat käyttää jaloissani iilimatoja anti...
Anti...
Antikoagulanttina. - Hänen äänensä on outo.
Mikä se oli? - Uskoakseni "antikoagulantti."
Sain kenkien sijaan tällaiset tarratossut.
Mennyttä ovat korkokengät.
Sekä jalat.
Voisit kokeilla kevyttä kuntoilua.
Palatsin allas on käytössäsi. Kuntoilu voisi kohentaa myös mielialaa.
Kuolen ennen kuin kuntoilen.
Ja koska näköjään kuolen kuitenkin pian,
voisin lähteä kunnon rytinällä.
Täytän tänä vuonna 70 vuotta -
ja haluan syntymäpäiväni kunniaksi isot juhlat.
Mitä? - Ritzissä.
Ritz on lempipaikkamme. Eikö olekin, Lilibet?
Onko? - Kyllä on.
Meillä on sieltä ainutlaatuisia muistoja.
Ei se ollut mun syy
Onko minulta mennyt jotain ohi?
Katso tätä asua. Pääsemmekö edes sisään? - Tietysti pääsemme. Kerro, kuka olet.
Sitä en ainakaan tee. - Sitten joudut räpyttelemään ripsiäsi.
Anna mennä.
Iltaa, neiti. Sisälle vain.
Minä... - Kunhan vedän nenästä.
Kiitos. - Peremmälle.
Katsokaas tätä.
Mitä teemme nyt? - Sukellamme kai joukkoon.
Neiti. - Kiitos.
Kippis ja kulaus.
Kippis!
Vien tämän narikkaan. - Saatan sinut.
Ei ole tarpeen.
Iltaa.
Kiitos.
Narikkalappu. Kiitos.
Suo anteeksi. - Anteeksi. Mukavaa iltaa.
Odota. Älä sinne mene.
Tule meidän mukaamme. Täällä on kivempaa.
Tuonne ei kannata mennä. Amerikkalaisia. Oletko kuullut jitterbugista?
Tiedän doodlebugin. - Jitterbug on tanssi.
Se on kielletty täällä. Ja hyvästä syystä.
Se on Harlemista peräisin. - Mistä?
Getosta New Yorkissa.
Odota. Tunnistanko sinut jostain? - En usko.
Minä lähdenkin tästä.
Pyydätkö anteeksi puolestani? - Pyydän.
Toivota päivänsankarille hyvää syntymäpäivää.
Teen sen.
Menetkö kenenkään kanssa? - Annen. Porchey tulee myös.
Vanha kunnon Porchey. - Sepä se.
Aina hyvää seuraa. Ei tuota pettymyksiä.
Onko kaikki hyvin?
Anteeksi.
Olen vain koko ajan huolissani Margaretista.
Olet aina kantanut huolta hänestä. - Niinhän minä olen tainnut kantaa.
Anteeksi.
Anna mennä.
Margaret!
Tarvitsetteko apua? - En tarvitse.
Kuinka voitte? - Oletteko toipunut, teidän korkeutenne?
Vieläkö tupakoitte? - Miten jakselette?
Olisitpa siellä. - Tiedän.
Kiitos, että tulitte juhliini.
Kuten tiedätte,
olen viime aikoina maannut paljon sairaalasängyissä -
tai istunut pyörätuoleissa ja tuijottanut eri ikkunoista -
sitä pientä sinistä kaistaletta, jota vangit kutsuvat taivaaksi.
Mutta -
yksi asia -
auttoi minua kestämään sen kaiken.
Muistot.
Sattuneesta syystä minulla on -
paljon lämpimiä muistoja monestakin Ritzissä vietetystä illasta.
Haluaisin jakaa ne kanssanne.
Mieleeni tulee erityisesti yksi ilta,
jona hyvin erilainen puoli -
nuoresta prinsessa Elizabethista tuli esiin.
Kaikki haluaisivat varmasti kuulla siitä.
Niin haluaisivat. Siksi aion kertoa tarinan.
Silloin unohdetaan täysin, miksi olemme kokoontuneet tänne.
Juhlimme sinua. - Juuri niin.
Säälin pienenä lapsia, joilla ei ollut sisaruksia.
Margaret Rose on syntymästään asti ollut rinnallani.
Näimme harvoin muita lapsia, joten tukeuduimme toisiimme.
Kävimme rinnan kuin Junon joutsenpari.
Meillä oli yhteinen huone.
Pidimme samoja vaatteita ja nautimme samoista asioista.
Etenkin pyörillä varustettujen puuhevostemme hoitamisesta.
Harjasimme ja juotimme niitä sekä kisasimme niillä.
Ja aina kun jouduimme pulaan,
Margaret syytti kaikesta mielikuvitusystäväänsä Halifax-serkkua.
Niinhän minä syytin.
Halifax-serkku saattoi tehdä mitä vain.
Soittaa ilmahälytyskelloa ja herättää vartijat.
Piilottaa puutarhurin työkalut. Hän oli todella ilkikurinen.
Aina ei ole helppoa varttua perheessä, jossa toiselle on varattu kruunu -
ja itse on kakkonen.
Mutta Margaret on ollut liittolaiseni päivästä toiseen.
Ja siitä henkilöstä haluan kertoa teille tänään.
Tunnette hänen häikäisevän puolensa, joten kerron vastuuntuntoisesta puolesta.
Aina horjumattomasta.
Elinikäisestä kumppanistani ja tukipilaristani,
jota ilman...
No.
Elämää on mahdoton kuvitella.
Rakas Margaret.
Monia onnellisia vuosia.
Hyvää syntymäpäivää, Margaret.
En tiedä, olisinko liikuttunut vai vihainen.
Miten niin? Olen aina halunnut ylistää sinua julkisesti.
Se oli sekä tarpeetonta että aika jännittävää.
Kaikki ovat todella ystävällisiä. Pitäisi useammin sairastua vakavasti.
Kamala yskä. Et kai tupakoi taas?
En tietenkään.
Se on Halifax-serkun tekosia.
Hyvää yötä, Lilibet. - Hyvää yötä.
Tervehdys sinulle.
Ja hyvästit sinulle. - Lopeta.
Pääset tuota pikaa taas jaloillesi. - En pääse.
Tilanne on tällä kertaa vakava. Tunnen sen.
Tai pikemminkin en tunne.
En tunne mitään.
Enkä näe mitään.
Vartaloni -
hylkää minut. Raaja kerrallaan.
Lääkäreiden mukaan et syö.
Ei minulla ole oikein nälkä.
Toin sinulle näitä.
Suosikkejasi hillotorttuja.
Nyt kuulostaa hyvältä.
Sekä -
hyvin kauniin kävelykepin. Voit käyttää sitä, kun olet taas jaloillasi.
Seuraa erikoislähetys, jossa kuullaan uusimmat tiedot -
tänään Yhdysvalloissa koetuista uskomattomista kauheuksista.
Päivästä, jona terroristit iskivät maailman mahtavimman maan sydämeen -
ja joka on ollut täynnä käsittämätöntä kaaosta.
Päivästä, jona tuhansien pelätään menehtyneen.
Terroristien aseina oli neljä kaapattua matkustajakonetta.
Kaksi törmäsi hirvittävin seurauksin New Yorkin World Trade Centeriin,
kolmas Washingtonin Pentagoniin ja neljäs Pennsylvaniaan.
USA käyttää vuosittain miljardeja -
tiedusteluraporttien kokoamiseen ja arviointiin, jotta voidaan estää...
"Sanfranciscolainen mies nukkui, kun hänen vaimonsa soitti World Trade Centeristä.
Vaimo jätti viimeisen viestinsä puhelinvastaajaan.
Hänellä oli enää yksi asia sanottavana: 'Rakastan sinua.'
Sitä hän toisti yhä uudestaan, kunnes linja mykistyi.
Sitä seurasi tyhjyys."
Surullista.
Saimme kamalia uutisia lordi Carnarvonistakin.
Porcheystako?
Mitä hänelle on sattunut?
Hän lyyhistyi katsoessaan uutisia. Sydänkohtaus.
Voi Jean raukkaa. - Ja sinua raukkaa.
Hän oli tärkeä ystävä.
Hän kertoi hevosuutisia. Ainoita uutisia, joita haluan oikeasti kuulla.
Hän piti matkapuhelinta ilmassa hevoshuutokaupoilla, jotta kuulin kaiken.
Hän oli omistautunut sinulle.
Ja nyt kaikki sinulle läheisimmät hylkäävät sinut yksi kerrallaan.
Mitä sinä oikein puhut?
Porchey. - Niin.
Äiti. Pian. - Niin.
Minä. - Uskallakin.
Totta se on.
En ole asiasta innoissani. Olen itse asiassa raivoissani.
En ole valmis poistumaan näistä juhlista vielä.
Asiasta pitää silti keskustella. Laadin tarkan suunnitelman hautajaisia varten.
Tiedät, millainen suunnittelija olen.
Sinun täytyy vakuuttaa minulle, että kaikki sujuu juuri kuten haluan.
Haluan ylleni sen kukkamekon. En mitään mustaa hirvitystä.
Äläkä anna kenenkään laittaa minulle punaista huulipunaa.
Kappelissa pitää olla ruusuja ja tulppaaneja.
Ja uruilla pitää soittaa Joutsenlammen finaalia,
kun ihmiset saapuvat.
Sitten vielä yksi asia.
Hyvin tärkeä. - Tietenkin.
Vanno minulle,
ettei arkkua suljeta, ellen varmasti ole kuollut.
Hyvänen...
Mar...
"'Bertie, vanha veikko', sanoi nuori Eustace.
'Hassua törmätä sinuun täällä.
Lontoon ainoaan mieheen, joka voi tarjota meille totunnaiset puitteet.
Et muuten ole tainnutkaan tavata vanhaa Koirankuonoa.
Koirankuono, tässä on serkkuni Bertie.'"
Ihan typerää tekstiä. - Erinomaistapa. Jatka vain.
"Kysyin: 'Mitä teet Lontoossa?'
'Kunhan hummailen. Tulimme vain päiväksi. Tiukan epävirallinen pikavisiitti.'
"'Junamme lähtee kello 15.10.'"
"'Ja palataksemme lounaaseen, jonka ystävällisesti lupasit piffata,
missä syömme? Ritzissä, Savoyssa vai Carltonissa?'"
Ritzissä, kiitos.
Ritz on lempipaikkamme, vai mitä? - Sinä ja sinun Ritzisi.
Eipäs. Sinä ja sinun Ritzisi.
Ihmiset eivät koskaan ymmärrä, jos eivät tiedä siitä illasta.
Sitäkö, miten vastuuton olin? - Miten paljon uhrasit.
Miten ison osan todellista minääsi olet kieltänyt.
Salannut.
Irrottelit kunnolla sinä iltana.
Sota oli loppunut.
Kas niin.
Lepäähän nyt.
Sinä tulit. - Ystäväni ovat yläkerrassa.
Pitäisi mennä sinne. - Miksi? Täällä on parhaat kemut.
Miksi niin?
Täällä ei ole arvojärjestystä eikä titteleitä. Pelkkää musiikkia.
Siinä tapauksessa...
Lähtee!
Ei se ollut mun syy
...lanka. Ja kaikilla oli hiukan...
Oletteko nähneet Elizabethia? - Älä murehdi.
Hän ei ikinä ole vastuuton. - Hän on ollut kauan pois. Menen etsimään.
Tulen mukaan.
Odottakaa sitten minua.
Porchey, viedään hänet pois täältä. - Älkää.
Antakaa hänen olla. Katsokaa, miten onnellinen hän on.
Kiitos.
Mokoma musta hevonen. Kuka olisi uskonut, että osaat jivea?
Perässäsi oli varmaan 50 miestä.
Älä liioittele. - Mitä?
Kielsin liioittelemasta. Puhuminen on vaikeaa.
Huppelissa ollessako? - Purkkaa syödessä.
Mistä sinä sait purkan? - En ole ihan varma.
Se taisi ilmestyä suudelman jälkeen. - Lilibet!
En aikonut suudella häntä, mutta kaikki suutelivat. En halunnut olla töykeä.
Porchey taisi nähdä sen ja suuttua hiukan. - Herttinen.
Katso. Kukat ovat puhjenneet. - Niin ovat.
Aurinko nousee.
Mitä tulevaisuus tuo -
meille kaikille?
Etkö sinä tule? Voimme syödä aamiaista isän ja äidin kanssa.
Ikävä kyllä en.
Mutta olen aina rinnallasi.
Tuli mitä tahansa.
PRINSESSA MARGARET KUOLI RAUHALLISESTI NUKKUESSAAN -
9. HELMIKUUTA 2002 KELLO 6.30. HÄN OLI 71-VUOTIAS.
Tekstitys: Miia Mattila