Jučer u 2.41...
LONDON, 8. SVIBNJA 1945.
...u sjedištu generala Eisenhowera
general Jodl, predstavnik njemačkog Vrhovnog zapovjedništva,
potpisao je bezuvjetnu predaju
svih njemačkih kopnenih, pomorskih i zračnih sila u Europi.
Sukobi će službeno završiti u minutu poslije ponoći večeras,
u utorak, osmi svibnja.
Možemo si dopustiti kratko razdoblje veselja.
Danas je Dan pobjede u Europi.
Živjela borba za slobodu!
Bože, čuvaj Kralja.
- Spremna? - Margareto, ne znam je li ovo pametno.
- Hajde, rat je gotov. Moramo proslaviti. - Što ako nešto pođe po zlu?
S nama će biti Porchey i Peter Townsend.
Što bi moglo poći po zlu?
Bježimo iz palače!
Brzo! Idemo na ulaz za poslugu da nas ne vide!
- Ne možemo tek tako pobjeći! - Daj, šuti! Požuri se!
Dođite!
Joj, začepite nos!
Zašto?
Smrdi po alkoholu!
I znoju!
Miriše na život!
Green Park ili Trafalgar Square?
Idemo u Ritz. Onamo idu najelegantniji ljudi.
- A i u Jeevesu i Woosteru je. - Može. U Ritz.
- Ne smijemo daleko od palače! - Zašto? Mahat ćemo mami i tati?
Daj, što je tebi? Zar ne možeš bar jednom biti neodgovorna?
Margareto!
Sljedeći je tjedan
osmi svibnja.
Prošlo je više od 50 godina, a nikad ga nismo obilježili.
O čemu govoriš?
Kao suveren,
svake godine prisustvujem proslavi Dana Europe.
Mislim na našu proslavu.
Bila je ono sjajna noć.
Sjećaš li se?
- Naravno da se sjećam. - Skoro smo te izgubili.
A onda smo te, bome, pronašli.
Pravu tebe.
Onu tebe koje si se odrekla da bi mogla biti druga ti.
Dobro.
Nedostaje li ti? Bila je tako zabavna!
Nisam ja kriva
Koliko se sjećam,
zaklele smo se da će ta večer ostati
tajna.
Džin.
Bravo.
Revanš?
Ne mogu. Moram rano ustati.
Ujutro me očekuju u Clapham Junctionu.
Zbog čega?
Nečega vezanog
uz televizijski sustav lokalnog vijeća.
- Ti sutra nemaš ništa? - Ne.
Ali
Mustique je uskoro.
Za vikend.
Dobro.
Zašto?
Uvijek mislim da si ondje najsretnija.
Idemo, psi.
Zelen od požude i srama pun strašno
Polizao bih vaše nalakirane nožne prste
O, Bože, Vaše Visočanstvo!
Stavite prst
U moj nos
John Betjeman bio je tako lud za mnom
da je njegov prijatelj Maurice Bowra napisao prostu pjesmu o tome.
Prodri zubima pod moje haljine
Uz potočarku ljekovitu zasadi me
Samo ti mi nosiš sreću
Umotaj me u vunenu vreću
Visočanstvo?
U...
U pliš
Obloži mi kolica
I provozaj me duž ulica
Neka tvoje...
Visočanstvo?
Neka tvoje...
- Visočanstvo? - Je li dobro?
Glatke i mekane čizme na nozi
Klize i puze po mojoj koži
Pusti me!
KRUNA
Princeza Margareta, Veličanstvo.
Halo?
Margareto! Što se dogodilo?
Imala sam malešni moždani udar.
Baš me šokiralo.
U jednom sam trenu u punom sjaju kod Lawrenceovih,
a u sljedećem sam u helikopteru hitne pomoći
i ne osjećam ruke i noge.
Gdje si sada?
U bolnici.
Na Barbadosu.
Dobro.
Jadnice.
Liječnici...
Uvjeravaju me da ću biti dobro.
Molim? Ne razumijem te.
Usta su mi još utrnula.
Ne bih osjetila ni da si odgrizem jezik.
Vraćaš li se kući?
Da, navodno dolazim sutra na dodatne pretrage.
I jestivu hranu. Ako bude sreće.
Smiješim se
dok to govorim.
Ali ne primijeti se.
Doviđenja, Lilibet.
Vidimo se sutra.
Srećom, udar je bio relativno slab.
Trebali bismo uspješno liječiti posljedice
samo jednim aspirinom dnevno za razrjeđivanje krvi.
Uzimat ćete i lijekove za snižavanje kolesterola i krvnog tlaka.
Dobro.
Ali to neće biti dovoljno, Visočanstvo,
da se spriječi drugi, ozbiljniji moždani udar.
Morat ćete pripaziti na životni stil.
I napraviti nekoliko izmjena.
Dakle,
nema više cigareta.
Nema više viskija.
Nema više poslastica.
Samo ječmena voda s limunom,
nikotinske žvakaće
i mnogo
„rehabilitacijskih vježbi”.
Nisam invalid.
Cvrči, cvrči cvrčak
trči, trči trčak.
Crni cvrčak cvrči...
Još sam živa!
Visočanstvo.
O, da.
Je li ti zgodno?
Iskreno,
zadrijemam i svi pomisle da sam otegnula papke.
A sad mi ti dolaziš nenajavljena s nervoznim pogledom.
Zanimalo me kako si.
Dobro sam.
Hvala.
Naravno.
Ali nadam se da se ne forsiraš.
Jesi li otkazala službene obveze?
Jesam, neke.
Nema potrebe da otkazujem sve.
Znaš koliko mrzim prazan raspored.
Vidiš?
Opet me tako gledaš!
Dobro sam, Lilibet.
Dižem se na noge.
Dižem se, ne padam.
- Visočanstvo. - Hvala.
Anne.
Visočanstvo.
Hvala.
Mogle bismo
u laganu šetnju, finu siestu,
a onda večerati na terasi, samo nas dvije.
Šetnja može.
Ali nakon nje bih htjela piknik na plaži s cijelom ekipom,
koktele i večeru u Cotton Clubu,
a nakon toga na pravu zabavu u Basil's.
Ovdje sam samo dva tjedna. Namjeravam ih maksimalno iskoristiti.
Dobro.
Kako ti kažeš.
Tako je.
Kako ja kažem.
Visočanstvo?
Visočanstvo? Čujete li me?
Visočanstvo? Upomoć!
Hvala.
U redu je.
Da.
Liječnik je odmah vidio da sam imala još jedan udar,
ali ispalo je da mi je to najmanji problem.
Jer čak i nakon što me stabilizirao koktelom lijekova,
tabani su mi bili toliko opečeni
da nisam mogla stajati, kamoli hodati.
Zašto se nisi ranije vratila?
Jer su se trebale sprovesti razne ponižavajuće pripreme.
Auto je morao biti posebno prilagođen.
Rukohvati posvuda,
kao na odjelu gerijatrije.
Ja nigdje nemam rukohvate.
Sad kad sam se vratila,
liječnici mi žele staviti pijavice na stopala
kao anti...
anti...
antikoagulancije.
- Glas joj je čudan. Što govori? -„Antikoagulancije”, mislim.
Dali su mi papuče na čičak umjesto cipela.
Gotovo je s potpeticama!
Ma gotovo je i s mojim stopalima.
Zašto ne pokušaš lagano vježbati?
Mogla bi malo biti u bazenu. Vježbanje ti može i podići raspoloženje.
Radije bih umrla nego vježbala.
A...
Budući da ću ionako uskoro umrijeti,
odlučila sam spektakularno otići.
Ove godine mi je 70. rođendan
i odlučila sam ga proslaviti lijepom, velikom zabavom.
Molim?
U Ritzu.
Jer volimo Ritz. Zar ne, Lilibet?
Volimo?
Volimo.
Imamo posebne uspomene.
Nisam ja kriva
Nešto sam propustila?
Pogledaj kako sam odjevena. Misliš da će nas pustiti?
Naravno. Samo im reci tko si.
- Nema šanse da ću im reći. - Onda ćeš morati malo zatreptati okicama.
Hajde.
'Večer, gospođice. Izvolite!
- Ja... - Samo vas zezam, gospodine.
- Hvala. - Uđite.
Vidi ti to.
Što ćemo sad?
Upadajmo.
- Gospođice. - Hvala.
Živjeli, kapu nakrivili!
Živjeli!
- Idem do garderobe. - Otpratit ću te.
Ne treba.
Zdravo, gospođice.
- Hvala. - Hvala vama.
- Izvolite. - Hvala.
Ispričavam se.
Pardon. Ugodnu večer želim.
Čekaj. Ne idi gore.
Pođi s nama.
Zabavnije je.
Bolje ti je ne ići dolje.
Amerikanci.
Čula si za jitterbug?
- Je li to ona bomba? - To je ples.
Zabranjen kod nas. S razlogom.
- Iz Harlema je. - Odakle?
Iz geta u New Yorku.
Čekaj.
Poznajemo li se?
Ne bih rekla.
Dobro.
Idem ja.
- Hoćeš li me ispričati? - Hoću.
I poželi slavljenici sretan rođendan.
Hoću.
Vodiš nekoga?
Anne. A i Porchey će biti ondje.
- Dobri stari Porchey. - Da, baš tako.
Uvijek dobro društvo, nikad me ne iznevjeri.
Je li sve u redu?
Oprosti.
Stalno se brinem za Margaretu.
Nije li oduvijek tako?
Da.
Valjda jest.
Oprostite.
Nastavi.
Margareto!
- Trebate pomoć? - Ne treba.
Kako ste, Visočanstvo?
Jeste li se oporavili?
Još pušite, Visočanstvo?
Kako se osjećate?
- Da si barem bio ondje. - Znam.
Hvala što ste večeras došli.
Kao što znate,
u zadnje vrijeme većinu vremena ležim u bolničkim krevetima
ili sjedim u invalidskim kolicima,
zureći kroz prozore
u komadić plavetnila koji zatvorenici zovu nebom.
Ali
jedino su me...
kroz sve to držale...
uspomene.
Ispostavilo se da imam
lijepe uspomene na nekoliko večeri u Ritzu...
koje želim podijeliti s vama.
Jedna mi određena
pada na pamet,
kad se otkrila veoma drukčija strana
mlade princeze Elizabete.
Sigurno bi svi to željeli čuti.
Da, Lilibet,
zato to i pričam.
Ali nismo se uopće zbog toga okupili.
Nego da slavimo tebe.
Tako je!
Kao maloj bilo mi je žao djece koja nisu imala brata ili sestru.
Od dana kad se rodila,
Margareta Rose mi je prijateljica.
Rijetko smo viđale drugu djecu, oslanjale smo se jedna na drugu,
bile smo nerazdvojne poput Junovih labudova.
Dijelile smo sobu.
Nosile istu odjeću, uživale u istim aktivnostima.
A najviše
bavile smo se našom zbirkom drvenih konja na kotačima
koje smo njegovale, pojile i vodile na utrke.
Kad god bismo upale u nevolju,
Margareta bi za sve krivila svog imaginarnog prijatelja, rođaka Halifaxa.
Da, tako je.
Ne postoji ništa što rođak Halifax ne bi učinio.
Zvonio je zvonom za uzbunu da probudi stražare.
Skrivao je vrtlarov alat. Bio je vrlo nestašan.
Nije uvijek lako odrastati u obitelji u kojoj jedna osoba mora nositi krunu,
a druga biti broj dva.
Ali Margareta mi je saveznica iz dana u dan.
O njoj vam želim govoriti večeras.
Ne onoj koja blista, nju već svi znate,
nego onoj odgovornoj.
Koja se ne koleba.
Mojoj životnoj prijateljici i podršci
bez koje...
Pa...
Ne mogu to ni zamisliti.
Najdraža Margareto...
da ih doživiš još mnogo.
Sretan rođendan, Margareto.
- Sretan rođendan, Margareto. - Sretan rođendan!
Ne znam jesam li ganuta ili ljuta.
Zašto?
Oduvijek te želim hvaliti u javnosti.
Pa,
bilo je ujedno i nepotrebno i prilično uzbudljivo.
Svi su tako ljubazni.
Trebala bih češće biti ozbiljno bolesna.
Slušaj taj kašalj. Nisi opet počela pušiti?
Ma naravno da nisam.
Nisam ja.
Nego rođak Halifax.
Laku noć, Lilibet.
Laku noć.
Hej, ti.
I zbogom, ti.
Prestani.
Začas ćeš ti izaći odavde.
Neću.
Bojim se da je ovaj put ozbiljno.
Osjećam to.
Zapravo, ne osjećam.
Ništa ne osjećam.
Ne vidim.
Tijelo me...
napušta, ud po ud.
Liječnici mi kažu da ne jedeš.
Nisam
uopće gladna.
Donijela sam ti ovo.
Tvoje najdraže.
Tortice s džemom.
E, to već može.
I...
veoma lijep
štap za hodanje.
Kad opet budeš na nogama.
Emitiramo poseban program
kako bismo vas uputili u nešto zastrašujuće i nevjerojatno
što se odvija danas u Americi.
Danas su teroristi napali samo sr ce
najmoćnije zemlje svijeta. Ovo je dan nezamislivog kaosa i zbrke.
Dan kada se strahuje da će biti tisuće mrtvih.
Oružje terorista bila su četiri oteta putnička zrakoplova.
Dva su se zabila u Svjetski trgovački centar u New Yorku,
treći u Pentagon u Washingtonu,
a četvrti u Pennsylvaniji.
Amerika svake godine troši milijarde na obavještajna izvješća
kako bi se spriječili ovakvi napadi...
„Čovjek iz San Francisca
spavao je i nije čuo ženin poziv iz Svjetskog trgovačkog centra.
Ostavila mu je posljednju poruku na telefonskoj sekretarici.
Htjela mu je reći još samo jedno. 'Volim te.'
Ponavljala je to dok se veza nije prekinula.
A onda
ništavilo.”
Tako tužno.
I strašne vijesti o lordu Carnarvonu.
Porcheyju?
Zašto? Što se dogodilo?
Srušio se dok je gledao vijesti.
Srčani udar.
Jadna Jean.
Jadna ti.
Bio ti je poseban prijatelj.
Donosio bi vijesti o konjima, a to su jedine vijesti koje želim čuti.
Podizao bi mobitel tijekom licitacije kako bih čula akciju.
Bio ti je odan.
A sad te svi najbliži jedno po jedno napuštaju.
O čemu govoriš?
Porchey.
Da.
Mama. Uskoro.
Da.
- Ja. - Da se nisi usudila.
Istina je.
Nisam oduševljena. Zapravo, bijesna sam zbog toga.
Nisam spremna otići s ove zabave.
Ali moramo razgovarati o tome.
Napisala sam detaljan plan svog pogreba.
Znaš koliko volim planirati.
Želim da mi obećaš da će se odviti točno kako želim.
Želim nositi svoju cvjetnu haljinu,
a ne neku užasnu crninu.
Molim te, ne daj da mi stave crveni ruž.
U kapelici želim ruže i tulipane
i želim završnu temu Labuđeg jezera
na orguljama dok ljudi pristižu.
I još nešto.
Veoma važno.
Naravno.
Obećaj mi
da ću zbilja biti mrtva kad zatvore lijes.
Zaboga...
Joj, Mar...
„'Bertie, stari', reče mladi Eustace.
'Lijepo te je vidjeti.
Jedinog čovjeka u Londonu koji nas može počastiti onako kako smo navikli.
Usput, nisi upoznao staro Pseto, zar ne?
Pseto, ovo je moj bratić Bertie.'”
Ovo je šašavo.
Divno je. Nastavi.
„'Otkud ti u Londonu?' upitao sam.
'Ma, ništa posebno. Došli smo na dan.
Na brzinu, strogo neslužbeno.'”
„'Vraćamo se vlakom popodne.'”
„'Vraćamo se vlakom popodne.
A sad, što se tiče onog ručka kojim ste nas obećali počastiti,
kamo ćemo? Ritz, Savoy, Carlton?'”
Ritz, molim.
Jer volimo Ritz, zar ne?
Stvarno! Ti i tvoj Ritz!
Ne!
Ti i tvoj Ritz!
Ako ljudi ne znaju za tu noć, nikad neće u potpunosti razumjeti.
Koliko sam bila neodgovorna?
Veličinu tvoje žrtve.
Koliko si pravu sebe zaključala.
Skrila.
Bila si razuzdana te noći.
Rat je taman bio završio.
Dobro...
Odmori se.
Došla si!
S prijateljima sam gore. Neću ostati.
Zašto?
Ovdje je prava zabava.
Zašto?
Jer ovdje nisu važni status ni porijeklo, samo glazba.
U tom slučaju...
Idemo!
Tako je!
...niz.
I svi su dečki malo...
Jeste li vidjeli Elizabeth?
Prestani se brinuti. Ona je uvijek odgovorna.
Već je dugo nema. Potražit ću je.
Idem s tobom, Porchey.
Dobro, idem i ja.
Hajde, Porchey. Odvedimo je odavde.
Nemojte!
Pustite je.
Gle kako je sretna!
Hvala.
Glumice jedna.
Tko bi rekao da znaš jive.
Za tobom je plazilo barem 50 muškaraca.
- Ne pretjeruj. - Što?
Rekla sam da ne pretjeruješ.
Teško je govoriti.
Kad si pijana?
Kad žvačeš žvakaću.
Kad si to uzela?
Ne znam točno.
Možda nakon nekog poljupca.
- Lilibet! - Nisam to namjeravala.
Svi su to radili i nisam htjela biti nepristojna.
Mislim da je Porchey vidio i naljutio se.
Joj.
Gle.
Procvjetalo je.
Da.
Sunce izlazi.
Što li budućnost nosi...
svima nama?
Ideš sa mnom?
Doručkovat ćemo s mamom i tatom.
Mislim da ne.
Ali uvijek ću biti uz tebe.
Bez obzira na sve.
PRINCEZA MARGARETA UMRLA JE MIRNO U SNU
9. VELJAČE 2002. GODINE U 6.30. IMALA JE 71 GODINU.
Prijevod titlova: Jelena Rozić