Da tømmer vi settet!
Mohamed Al Fayed. Nå har det gått mer enn fire år siden bilulykken
der din sønn og prinsesse Diana ble revet bort på tragisk vis.
Det har vært obduksjoner og rettsmedisinske rapporter.
En etterforskning over to år ledet av en dommer i Frankrike.
Og alle konkluderer de med at det var en ulykke.
På tross av det nekter du å la saken ligge. Hvorfor?
Fordi det ikke var en ulykke.
Det var drap. En nedslakting.
- Begått av hvem? - Den vampyriske britiske kongefamilien.
Disse menneskene er kjeltringer. Terrorister.
Da de oppdaget at prinsesse Diana ventet et muslimsk barn, drepte de henne.
- Den britiske kongefamilien, altså? - Ikke dem personlig.
Etterretningstjenestene deres. MI5, MI6 og MI7.
Alle James Bond-figurene.
De drepte den vakre, uskyldige jenta og min Dodi
med spesiallaget militært utstyr og blinkende lys. Jeg har nye bevis.
Ekspertvitner og videoer fra overvåkningskameraer.
Nå skal rettferdighet skje fyllest.
DE BLE DREPT MED OVERLEGG
De seneste ukene har Mr. Al Fayed snakket med NBC, CNN, ITV og BBC.
For ikke å snakke om The Mirror, som han stadig bruker som talerør for sine syn,
og det later til at sympatien for de tullete teoriene hans har økt.
Én meningsmåling hevder at 78 % av britene
nå tror at det kan ligge falskt spill av noe vis bak bilulykken.
En annen hevder at 89 % nå tror at det kan ha vært drap.
Vi har nok ikke hørt det siste om dette, er jeg redd.
I dag ble det kunngjort at politiet skal etterforske prinsesse Dianas dødsfall,
etter krav om ny gransking av omstendighetene rundt hennes bortgang
i en bilulykke i august 1997.
Etterforskningen får kodenavnet Operasjon Paget
og ledes av politimester i London-politiet sir John Stevens.
Kunngjøringen tas godt imot av Mohamed Al Fayed, hvis sønn Dodi døde i ulykken.
Mr. Al Fayed har tidligere hevdet at det franske politiet,
britisk etterretning og kongefamilien skal ha skapt en dekkhistorie.
Han hevder også at prinsessen var gravid da hun døde,
noe som medfører spekulasjoner om hvorvidt hennes lik vil graves opp.
Motstanderne uttrykte raskt sinne og sier
at etterforskningen truer med å rive opp gamle sår.
De er særlig bekymret for prins William og prins Harry,
og tanken på at de kan bli nødt til å gjenoppleve traumene igjen.
De arme guttungene, altså. Skal dette emnet aldri få hvile?
Ikke så lenge det selger aviser i det monnet det gjør, er jeg redd,
og dét borger ikke godt for mitt blivende jubileum.
Planleggingskomitéen kom med sine seneste idéer i dag.
Større enn noen gang. Jeg mistet helt motet.
Det er ikke tid og sted for det, sier jeg. Folk ønsker ikke å feire meg akkurat nå.
De er simpelthen lei av meg. Man bør ikke oppildne dem med store oppbud.
Men listen bare fortsatte.
Mor?
Ikke dra. Vær så snill.
Du kan ikke etterlate meg alene med det hele.
- Forstyrrer jeg? - Du er forstyrret, ja.
Jeg kommer med godt nytt, så flere gode nyheter og bedre nyheter.
- Og litt dårlig nytt. Hva vil du ha først? - De gode nyhetene.
Kate Middleton...
- Jeg tar pause for å gjøre det dramatisk. - Fortsett.
...er singel igjen.
Det var godt nytt.
Mer godt nytt er at hun er modell i en motevisning for universitetet i kveld.
Og jeg kjenner tilfeldigvis de som arrangerer den. Den enda bedre nyheten
er at jeg har fått forsikringer om at motevisningens stil er...
...vovet.
Som i pikant. Og skandaløs!
Ja, jeg vet hva "vovet" betyr.
- Hva er den dårlige nyheten? - At noen lokalaviser er invitert.
- Livvakten din lar deg aldri dra. - Drit i det.
- Jeg liker tonen din. - Nei. Alvorlig talt.
Vi driter i det.
- William kommer tydeligvis helt sikkert. - Hvordan vet du det?
Han sendte en venn en melding i full fortrolighet,
som igjen gjorde det samme, så snart visste alle det her.
Aldri i livet.
Sørg for at du ikke faller, da.
Høye hæler, ikke flate sko. Du bør vise fram beina.
Det er vår plikt å utnytte fordelene Gud har gitt oss.
- Seriøst? - Vet han at du er ledig på markedet?
- Mamma! - Finn en måte å si ifra om det på, da.
Ærlig talt. Du er verre enn Mrs. Bennet.
- Jeg må gå. Ha det. - Ha det, vennen min.
Mine damer og herrer. Sett dere ned.
Skål. Takk.
Takk.
To minutter igjen, alle sammen.
Plager han deg?
Hva?
Stirrer han alltid sånn på deg?
Bare når han vil drepe meg. Selv om han får betalt for å holde meg i live,
skjer det oftere enn du ville trodd.
Det var litt av et antrekk du hadde på.
- Likte du det? - Om jeg likte det?
Du så helt fantastisk ut.
Jeg følte for å gjøre noe drastisk.
For å få vite... på den ene eller andre måten...
Hva da?
Om du var interessert.
- Virkelig? Om jeg var interessert? - Ja.
Hallo?
Selvsagt er jeg det. Jeg trodde at du ikke var det, at jeg dreit meg ut.
Jeg var redd vi var i den fryktede vennesonen.
- Nei, det hadde jeg ikke kunne fordratt. - Ikke jeg heller.
Jeg har alltid vært interessert.
- Å? - På grensen til besatt.
Det kom til et punkt der jeg følte at hvis jeg ikke kunne være med deg,
så ville jeg ikke være i det hele tatt.
Unnskyld, sir. Beklager avbrytelsen.
- Kan jeg ikke få bitte litt privatliv? - Jeg er redd dette ikke kan vente, sir.
Operasjon Tay Bridge.
Jeg kondolerer så meget.
O nådige Gud
Nu faller jeg i søvn
Måtte jeg våkne, frisk og rask
Hvis dødsmørket kommer, sort som ravn
Ta meg så imot i Din egen favn
O nådige Gud
Til et nytt liv våkner jeg opp
Ta meg så imot i Din milde favn
O nådige Gud
Måtte jeg våkne
Opp med haken.
- En kvinne helt utenom det vanlige. - Jeg skal se til Harry. Ha meg unnskyldt.
- Jeg kondolerer dypt og inderlig. - Ja. Takk.
Går det bra?
- Kan ikke si at jeg gleder meg til i dag. - Nei.
- Begravelser er alt familien driver med. - Det skal være sikkert og visst.
Begravelser skal liksom sørge for en avslutning.
Nå graver de opp mors ulykke igjen, bare på grunn av Al Fayeds sprø påstander.
Jeg vet det. Og denne gangen vil de til og med avhøre meg.
- Hvorfor det? - For å avgjøre hvordan mamma hadde det.
Og hvorfor akkurat deg?
Sikkert fordi jeg var eldre enn deg da, og kunne forstå mer.
Men det er jeg som går gjennom det hun gikk gjennom, og det daglig.
Pressen kritiserer og rakker ned på meg. Jeg vet bedre enn deg hvordan det er.
- Ikke gjør det der. - Hva da?
Å sammenlikne deg med henne. Det er slett ikke likt.
Er det ikke?
Det hun gjennomgikk, var mye verre.
Det er ikke lett å ikke ha ansvar, men altfor mye frihet,
men tror du ikke jeg ønsker meg friheten ved ikke å være fornuftig og pålitelig?
Muligheten til å være likende fant.
- Går ikke. - Å?
For å være likende fant må du først være likende.
Led meg gode Gud og Fader
Hjem til himlens Kanaan
Styrk den svake vandringsmannen
Pilgrim i et øde land
Brød fra himlen, brød fra himlen
Bare du meg mette kan
Beklager, det var drittsekkaktig av meg.
Kom igjen. Ikke tving meg til å krype.
Det går bra. La oss komme oss videre.
Alle er glad for at du ikke droppet ut av universitetet. Hvordan går det?
Det går bra.
Hva var det som endret seg?
Hvordan var det i Texas med president Bush?
Produktivt. Og... gemyttlig.
Øverste sak på listen var selvsagt Irak.
USA tror, og det er vi enige i, at Saddam Hussein har samlet opp
et enormt forråd av kjemiske og biologiske våpen.
Jeg understreket at selv om vi alltid er rede til å støtte vår fremste allierte,
vil vår delaktighet i tilfelle regimeskifte avhenge av
at man sikrer en ny resolusjon fra FNs sikkerhetsråd.
Saddam må slippe våpeninspektørene inn igjen. Gjør han ikke det,
tvinges han til å stå overfor de verst tenkelige følger.
Krig.
Ja.
Problemet med å fortelle noen at man alltid støtter dem, men på betingelser,
er at de har en tendens til å bare høre ordet "støtte", og ikke "betingelser".
Men jeg er tilfreds med at møtet gikk bra og takknemlig for at De nedkortet turen
for å rekke tilbake til begravelsen.
Det var en svært rørende seremoni.
Og til syvende og sist ble det flott... oppslutning om dette over hele landet.
Folk trengte ingen oppmuntring
for å vise takknemlighet overfor en bemerkelsesverdig folkets tjener.
Det gir stor visshet i forkant av Deres gulljubileum.
Hvis De var så selvsikker, hvorfor foreslo dine kollegaer overfor lokalstyrene
at de kan betale for gatefestlighetene selv?
Formodentlig fordi interessen i å feire var så liten.
Jeg ser helt ærlig ingen grunn til å bekymre seg, men...
Hvis man ønsker å være 100 % sikker,
så er det noen ganger en fordel å få inn en som er karismatisk fra benken,
De vet, en superinnbytter, for å...
...for å utvide Deres appell.
Det gjør alt prinsen av Wales.
Jeg tenkte heller på prins William. Han er ung, moderne og tiltalende.
Med voldsom stjernekvalitet.
Jeg vil nødig forstyrre ham under denne skjøre tiden med universitetsstudier.
Han er alt så opprørt på bakgrunn av denne politietterforskningen.
Jeg forstår ikke hvorfor de må rote opp i alt igjen.
Siden han var den siste i familien som snakket med prinsessen,
vil man som minimum kreve at han avgir skriftlig forklaring.
La oss håpe at de konkluderer hurtig, slik at vi alle kan komme oss videre.
- Velkommen, politimester Stevens. - Deres Kongelige Høyhet.
Skal vi gå inn?
Jeg må advare Dem, sir. Noen av spørsmålene blir vanskelige.
Uttrykte prinsesse Diana noen gang noen frykt til Dem
for at medlemmer av kongefamilien og britisk etterretning
konspirerte om å planlegge en ulykke med bilen hennes?
Nei. Aldri.
Er De klar over et brev prinsessen skrev, som butleren hennes Paul Burrell fant,
der hun skrev om sine mistanker
om at De planla en villet bremsesvikt i hennes kjøretøy
for å forhindre det som sto til hinder for at De kunne gifte Dem igjen?
Hva? Nei.
Vi har også et notat fra lord Mishcon, prinsessens advokat,
skrevet etter et møte med prinsessen og daværende privatsekretær Patrick Jephson.
- Under møtet... - Sir.
...sa hun at ikke navngitte, troverdige kilder fortalte henne om et komplott
som hadde til hensikt å drepe henne eller sette henne ut av spill.
Når sa hun disse tingene?
Vi tror at hun begynte å gi uttrykk for frykten i oktober i 1995.
Jeg beklager, men De forstår vel at det er min plikt å spørre Dem om det?
Bidro De noen gang til noen plan om å snikmyrde prinsessen?
Naturligvis ikke.
Dette hadde jeg ærlig talt ingen anelse om.
Hadde jeg visst at det var blitt... så ille, hadde jeg gjort noe med det umiddelbart.
Hjulpet til.
Dette er forferdelig.
Det må ha stått helt jammerlig til, siden hun engang kunne forestille seg sånt.
Kan De... lukke...
Dine sønner, William og Harry...
VAR DU BEKYMRET FOR NOE... SA DIN MOR NOEN GANG...
Deres Kongelige Høyhet.
Unnskyld, sir. Hennes Majestet har bedt om å få treffe Dem.
Det var hyggelig av deg å komme.
Jeg håper ikke at jeg fikk dragset deg helt fra Skottland.
- Om jeg kommer langveis fra? - Å ja. "Kommer De langveis fra?"
Bestemor.
Faktisk har vi hatt leseuke. Jeg har vært på Highgrove i noen dager.
- Det må da være hyggelig. - Ganske.
Selv om politiet kom og stilte spørsmål om mor som del av etterforskningen.
Det gjør meg så ergerlig.
Forholdet mellom Harry og pappa er ikke kjempebra nå.
Det kom meg for øre. Noe om noe spetakkel ved en lokal pub.
- Mer enn én gang. Og tjallen. - Om forladelse?
Gresset, bestemor.
Marihuanaen?
Å.
Hver gang pappa reiser vekk, krever han
at Harry skal være hos en familievenn for å bli fulgt med på. Det hater Harry.
Det er ikke lett å være nummer to.
- Særlig hvis du er av det muntre slaget. - Nei.
Det er da heller ikke bare enkelt å være nummer en.
Det vet jo du alt om.
Studietiden bør handle om å ha det gøy og å bli voksen.
Men du kan ikke ha det gøy når fotografer og politibetjenter følger deg
uansett hvor du går. Du kan iallfall ikke gå på date.
Å ja, dét ville jeg spørre deg om.
Eller å engang bli sett med en jente uten at noen hører snarlige brudeklokker kime.
- Og så er det de andre tingene. - Hva da?
Spekulasjoner om hvorvidt monarkiet,
for å holde seg populært og relevant, bør hoppe over en generasjon til min fordel.
- Det er jo bare sludder og vrøvl. - Jeg vet det. Du vet det.
Men folket vet ikke det. De vet bare det de leser.
Og så blir det veldig forvirrende. For jo mer tull de leser,
jo mer påvirker det hvordan de oppfører seg rundt meg,
og jo mer blir det til slutt min virkelighet også.
Ja.
Det behager meg meget at du kan tale fra hjertet og fortelle meg slikt.
Jeg ville også... tale fra hjertet
og be deg om hjelp til mitt gulljubileum.
Jeg innrømmer gjerne at jeg er litt engstelig for det.
Og i særdeleshet for balkongen.
Tanken på at jeg kanskje spaserer ut og ikke ser noen, bare en stor, tom plass.
Eller som verre er, buing.
At man skuffer dem alle.
- Det kommer aldri til å skje. - Det sier du, men hva om det skjer?
Jeg hadde håpet å kunne spørre deg, som et yngre, mer glamorøst familiemedlem
om å komme inn og... støtte opp om meg.
I lys av det du nettopp har sagt, skal jeg si noe annet.
- Hold deg langt unna. - Er du sikker?
Før jeg kom på tronen, bodde Philip og jeg på Malta som ungt ektepar.
Villa Guardamangia var vårt hjem. Utenfor Valetta.
Noen av mitt livs lykkeligste år.
Jeg dro i dagligvareforretningen, vet du, med alle de andre hustruene.
Arrangerte middagsselskaper og piknik.
Gikk til den lokale friserdamen. Utenfor rampelyset. Et helt vanlig liv.
Det unner jeg også deg. Et så vanlig liv som mulig. Så lenge som mulig.
- Jeg gjør mitt beste. - Godt.
Og apropos det, siden du ville spørre, tror jeg kanskje at jeg har fått kjæreste.
Å.
- Har du, eller har du ikke? - Jeg har det. Tror jeg, da.
Det beste er at de ikke føler at du tviler.
Jeg tviler ikke. Men hun tviler kanskje.
Hvorfor? Har du siktet høyt?
Helt umulig høyt. Hun kan få hvem som helst.
Noen sier vel saktens at du er et kupp selv.
- Traff du henne ved universitetet? - Ja. Vi tar det samme emnet.
Er hun skotsk?
Vet ikke om det fins skotter ved St. Andrews.
- Hun er fra Berkshire. - Ikke noe galt i det.
- Vi holder de fleste hestene våre der. - Hun heter Catherine.
- Ikke noe galt i det heller. - Hun vil at jeg skal treffe foreldrene.
- Er ikke det litt raskt? - Ikke på grunn av forpliktelsen.
Hun liker å tilbringe tid med dem, og vil at jeg kommer dit og... henger.
Så trivelig, da.
De spiser tydeligvis sammen. På kjøkkenet.
- Hvorfor? Har de ikke spisestue? - Jeg tror da det. De liker bare...
Foretrekker å oppføre seg som om de er på arbeide?
- Man skal prøve å ikke bruke det mot dem. - Ja.
Jeg fortalte henne alt om deg.
Oi. Dronningen vet altså hvem jeg er.
Mer enn som så.
- Hun håper å få treffe deg en dag. - Fantastisk.
- Skremmer det deg ikke? - Hvorfor det?
- Du sier jo alltid at hun er så fin. - Ja, jeg gjør jo det.
- Og at hun beskytter deg sånn. - Det gjør hun virkelig.
Hun ga meg nettopp lov til å hoppe over de fleste av jubileumsarrangementene.
Sånn at du kan bli med og se på med oss?
- Med familien din? - Du kan jo kommentere det løpende.
Med en helt egen forståelse av det.
Kan vi se hvordan de neste dagene blir først? Politietterforskningen.
- De offentliggjør snart funnene. - Selvsagt.
- Det tenkte jeg ikke på. Unnskyld. - Det går fint.
Jeg kommer til å tenke på deg.
God ettermiddag.
Som politimester for London-politiet ble jeg bedt om å lede en ny etterforskning
av prinsesse Diana, prinsessen av Wales og Dodi Fayeds død.
Etterforskningen kommer etter en høy- profilert kampanje fra Mohamed Al Fayed,
der han anklaget den britiske kongefamilien
for å ha forårsaket ulykken med overlegg.
Før offentliggjøringen har jeg snakket med prins William og prins Harry om funnene.
De ble gitt mulighet til å stille spørsmål og uttrykke sine bekymringer,
og jeg forsikret dem om at etter- forskningen hadde bevisene som basis.
...upålitelig vitne.
Vi har avhørt over 300 vitner...
- Velkommen til Ritz. - Monsieur Rocher.
...dratt tilbake til mangfoldige steder...
Kongesuiten.
...for å undersøke dem på nytt, og ved hjelp av nyeste rettsmedisinske teknologi
har vi samlet og undersøkt over 600 bevis
i tillegg til å se hundrevis av timer med overvåkningsvideoer på nytt
for å kunne rekonstruere hendelsene fra den kvelden.
Jeg vil gjerne svare på noen av Mr. Al Fayeds påstander.
Ut fra bevisene fra nære venner og ansatte,
fikk vi vite at prinsessen ikke var forlovet
og ei heller i ferd med å forlove seg. Ei heller ønsket hun å forlove seg.
Vi fant heller ingen bevis
for at prinsessen var gravid da hun døde,
og rettsmedisinske analyser av blod fra Mercedesen understøtter dette.
En annen av Mr. Al Fayeds beskyldninger er at britisk etterretning
manipulerte blodprøven fra sjåføren, Henri Paul,
for å skape et kunstig inntrykk av høyt promillenivå.
Vår undersøkelse av toksikologirapportene fant ikke bevis på dette.
Flere vitner så monsieur Paul
drikke på Ritz Hotel før han valgte å kjøre bilen.
Mr. Al Fayed har også kommet med diverse beskyldninger
vedrørende rollen til en hvit Fiat Uno.
Han har tidvis hevdet at kjøretøyet med vilje blokkerte for Mercedesen,
krasjet direkte med den eller tvang den inn i søyle nummer 13.
Og selv om Mercedesen hadde nærkontakt med Fiat Uno-bilen,
har rettsmedisinske tester fastslått at dette ikke forårsaket ulykken.
Selv om det ikke fins videoopptak fra Pont de l'Alma-tunellen,
har vi ved å ta i bruk det siste innen 3D-datamodellering
vært i stand til å rekonstruere det som skjedde.
Mr. Al Fayed påstår også at et kraftig lysglimt
ble sett i tunellen da kollisjonen fant sted,
utført for å blende sjåføren.
Selv om et slikt glimt hadde inntruffet, hadde det hatt liten betydning,
siden monsieur Paul kjørte i omtrent 100 kilometer i timen...
...og alt hadde mistet kontrollen over bilen før han kjørte inn i tunellen.
Den mest betydningsfulle faktoren bak kollisjonen var valget av Paul som sjåfør.
Ikke bare var han full, han var også ute av stand til å føre kjøretøyet
og kjørte dobbelt så fort som fartsgrensen.
Og noe som gjorde sikkerhetsrisikoen høyere,
var at ingen av passasjerene brukte bilbelte.
Mr. Al Fayed har gjentatte ganger fastholdt
at ansvaret for prinsessens død
hviler hos britiske myndigheter og kongehuset,
og har samlet et stort juridisk team for å prøve å bevise det.
Men denne reaksjonen må bli sett
i lys av den umåtelige personlige sorgen og traumet det innebærer å miste en sønn.
Likevel er det bevist
at prinsesse Diana den 31. august 1997 var i Paris,
ble kjørt i en Al Fayed-eid bil av en av Mr. Al Fayeds ansatte,
med livvakter betalt av Mr. Al Fayed
og tok del i en plan endret i siste liten, som Mr. Al Fayeds sønn tok initiativ til.
Dette var en rekke uheldige hendelser
som førte til en tragisk ulykke i en tunell,
og denne etterforskningen anbefaler
at prinsessen nå endelig bør få hvile i fred.
"I nesten 40 år har jeg bodd i Storbritannia.
Likevel tvinges jeg nå til å dra etter en forfølgelseskampanje.
En heksejakt for å fordrive meg fra et land jeg var stolt av å kalle mitt hjem.
Gjerningspersonene bak tyranniet er de britiske myndigheter.
I særdeleshet den rasistiske kongefamilien som er i hjertet av etablissementet."
- Vi er klare, ma'am. - Takk, Robin.
"Hvorfor folket ikke gjør opprør mot dem, får jeg aldri vite.
Britene er en nasjon bestående av zombier, som velger esel til å styre over dem.
De glemmer at det for 5000 år siden
var oss egyptere som bygde pyramidene,
mens de gikk rundt i dyrepels og dreit i huler.
Jeg forlater nå Storbritannia..."
Presenter gevær!
"...og reiser til et land der jeg er borger, ikke undersått.
Og britene og styresmaktene deres..."
Hennes Majestet Dronningen.
"...og deres vampyriske kongefamilie,
de kan brenne i helvete."
Fred være med dere.
Etter flere måneders planlegging samles nasjonen til gulljubileet,
som i noen kretser har blitt beskrevet som en folkeavstemning om monarkiet, siden...
- Hei. - Står til?
- Bra. Med deg? - Bra. Godt å se deg.
Godt å se deg også.
- Takk for invitasjonen. - Takk for at du kom.
- Pippa! - Kommer!
Ja da. OK.
Klar?
- Tror det. - Hallo. Velkommen.
Hallo.
- Takk. - Vær så god.
- Fantastisk. Perfekt. - Kom, James.
- Hva skjer? - De skal til å spise lunsj.
- Vekk, James. - Kan jeg få brettet?
Herlighet. Vent på meg.
Jeg liker hatten hennes.
- Å. Takk. - OK.
...en lunsj i rådhuset i City of London, ved Londons overborgermester.
Hun liker ikke slike store arrangementer. Hun er faktisk ganske så blyg.
Vi sier alltid at det fins en liste over det hun føler seg bekvem med.
Hunder, hester, menn og så kvinner.
- Å. - Uflaks, vennen. Nederst på lista.
Du klarer deg hvis du holder deg til de to første.
Det var godt å vite.
- Hvordan klarer jeg meg? - Utmerket.
I alt som skrives og sies om Deres Majestet
for å feire jubileet, er det to tema som konstant går igjen.
Først viser alle til selve omfanget av alle endringer gjennom de 50 årene.
Hva syns hun om ham?
"President Blair."
- Å. Kaller hun ham det? - Det var en spøk.
- Hun snakker aldri om statsministrene. - Gi deg, da.
- Mamma. - Nei. Jeg mener det. Aldri. Og vi spør jo.
Hvis jeg kan formulere meg slik, ma'am,
er det ikke bare lengden av Deres styre vi feirer i dag. Det er kvaliteten.
Den eneste ledetråden vi får, er lengden på privataudiensen hver uke.
Hans varer aldri særlig lenge.
- Hun fortrakk nok forgjengeren hans. - Hvem? John Major?
Vi foretrakk vel hans forgjenger, vennen? Mrs. T.
Nå kommer bestemor.
Mine damer og herrer.
Dette gulljubileet er en mulighet
til å reflektere over landet og Det britiske samveldet,
som det har vært min glede å tjene.
- Hun var så engstelig for dagen i dag. - Det hadde man aldri gjettet.
Nei. Hun kan være ganske uutgrunnelig sånn.
Hvordan da?
Prinsesse Margaret og dronningmoren virket alltid å vite
hva som foregikk under overflaten, men nå er de borte.
Og for resten av oss kan hun være litt av en gåte.
Men det er vel slik det må gjøres. For å beholde mystikken.
Det er også slik hun holder oss alle på tå hev.
Selv om jeg ikke var skjebnebestemt å komme på tronen da jeg ble født,
forordnet skjebnen det annerledes.
Jeg var heldig nok til å ha bemerkelses- verdige forbilder å se opp til.
Min far og min mor.
Besteforeldrene mine, Georg den 5. og dronning Mary.
De innprentet meg med en av mine mest utholdende trossetninger.
At et liv levd i tjeneste er intet offer, men en anseelse.
Takk.
Tullebukk. Du skal jo ikke hjelpe til. Det burde James eller Pippa gjøre.
- Det går bra. - Kom igjen. Gi meg dem.
- Jøss. - Hun har bakt den selv.
- Mamma! - Det lukter himmelsk.
- Takk. - Jeg dekker på.
Jeg må ta på krem og jordbær,
men først når den er nedkjølt, ellers smelter alt bare og...
Er alt i orden?
Jeg tenkte bare på at hun har paraden etter at lunsjen er over.
Etter paraden venter den fryktede balkongen...
Ja.
Jeg vet at hun ga meg lov til å ikke være med, men...
Jeg føler likevel... at jeg burde være der sammen med henne.
Tiden er inne. Er alt i orden?
Det går fint.
Kom.
Det er William!
- Det slo virkelig godt an, du. - Ja.
Og dronningen må ha blitt veldig glad for at du kom likevel.
Jeg tror det.
- Går det bra med deg? - Ja, det er bare det...
Det får deg til å innse presset som følger med jobben.
- Skal vi bytte tema? - Ja, vær så snill.
Når drar du tilbake?
- Til St. Andrews? - Ja.
I morgen. Skal se på et par hus til neste år.
Å. Har du bestemt deg for hvem du skal bo med?
- Fergus. - Selvfølgelig.
- Og Olivia. - Hyggelig.
Det er et sted på Hope Street som ser bra ut. Med store vinduer.
Jeg liker Hope Street.
Men det er fire soverom der, og vi er jo bare tre.
- Å... - Med mindre... du kanskje kjenner en fjerde?
Tenkte du deg en gutt eller ei jente, da?
- Trolig en jente. For å sørge for at... - ...alt holder seg sivilisert.
Nettopp.
Ser veldig bra ut.
- Kunne det vært noe for deg? - Er det en invitasjon?
- Jeg må jo spørre de andre, da. - Selvsagt.
Men de bifaller det helt sikkert.
- God kveld, sir. - Will!
Takk. Er alt i orden?
Dette kom nettopp til Dem.
NOE TIL DITT NYE HJEM - JEG HÅPER AT DET KAN BLI DITT "VILLA GUARDAMANGIA"
BESTEMOR
Skål, folkens!
- For Hope Street! - For Hope Street!
Tekst: Fredrik Island Gustavsen