Dags för inspelning!
Mohamed Al Fayed,
det har gått mer än fyra år sen bilolyckan
som tragiskt nog kostade er son och prinsessan Diana livet.
Det har gjorts obduktioner och skrivits rapporter.
Dessutom har en domarledd utredning i Frankrike
konstaterat att det var en olycka.
Men du vägrar släppa frågan. Varför det?
För det var ingen olycka.
Det var mord. Ren slakt.
Av vem då?
Den brittiska kungafamiljen Dracula. De är ligister.
Terrorister.
När de upptäckte att prinsessan Diana väntade ett muslimskt barn,
dödade de henne.
- Den brittiska kungafamiljen? - Inte personligen.
Deras underrättelsetjänster. MI5, MI6, MI7.
Alla James Bond-ställen.
De mördade den vackra, oskyldiga kvinnan och min Dodi
med specialutrustning och blinkande ljus.
Jag har nya bevis,
expertvittnen och övervakningsfilmer.
Jag kräver rättvisa.
De senaste veckorna har mr Al Fayed talat med NBC, CNN, ITV och BBC,
för att inte tala om The Mirror, som han brukar förmedla sina åsikter i.
Det verkar som om hans galna teorier väcker mer och mer sympati.
Enligt en undersökning tror 78 % av britterna att nån sorts oegentligheter
kan ligga bakom bilolyckan.
Enligt en annan tror 89 % att det kan handla om mord.
Så jag tror tyvärr inte att sista ordet är sagt.
Det ska göras en officiell polisutredning kring prinsessan Dianas död.
Röster har höjts för att omständigheterna kring olyckan 1997 ska utredas på nytt.
Utredningen får kodnamnet Operation Paget,
och ska ledas av polismästare sir John Stevens.
Beskedet välkomnades av Mohamed Al Fayed, vars son Dodi också dog i olyckan.
Mr Al Fayed har tidigare anklagat den franska polisen,
brittiska underrättelsetjänsten och kungafamiljen för en mörkläggning.
Han hävdar även att prinsessan var gravid,
vilket lett till spekulationer om att kroppen kanske måste grävas upp.
Meningsmotståndarna uttryckte sin ilska
och sa att utredningen river upp gamla sår.
Man var särskilt orolig för prinsarna William och Harry
och att de ska behöva återuppleva traumat.
Stackars pojkar.
Kan ämnet aldrig lägga sig till ro?
Antagligen inte när det fortsätter att sälja lösnummer.
Det bådar inte gott inför mitt 50-årsjubileum.
Planeringskommittén presenterade sina förslag idag.
Större än nånsin. En sån besvikelse.
Tidpunkten är inte den rätta.
Människor vill inte fira mig nu. De är utleda på mig.
Storslagna uppvisningar provocerar bara. Men listan tog aldrig slut.
Mamma?
Gå inte, är du snäll.
Lämna mig inte ensam med allt.
Stör jag?
Nej, men du är störig.
Jag har goda nyheter och ännu bättre nyheter.
Några dåliga. Vad vill du höra?
De goda nyheterna.
Kate Middleton...
- Notera den dramatiska pausen. - Ja?
...är singel igen.
Goda nyheter.
Dessutom är hon modell i en modevisning på universitetet ikväll.
Och jag råkar känna arrangören.
Och den ännu bättre nyheten
är att modevisningen tydligen kan beskrivas som...
...vågad.
Alltså het.
- Och fräck! - Jag vet vad vågad betyder.
Vad var det dåliga?
Några lokaltidningar har bjudits in, så din livvakt lär inte låta dig gå.
Skit i det.
- Jag gillar inställningen. - Nej. Allvarligt.
Skit i det.
- William skulle definitivt komma. - Hur vet du det?
Han messade en vän i förtroende,
Hon messade också nån i förtroende, och sen visste alla om det.
Är det sant?
Se till att du inte trillar, då. Och ha klackar. Visa upp dina ben.
Det är vår plikt att använda de gåvor Gud har gett oss.
- Jaså? - Vet han att du är tillgänglig?
Mamma!
- Hitta ett sätt att berätta det. - Du är ju värre än mrs Bennet.
- Nu måste jag gå. Hej då. - Hej då, älskling.
Mitt herrskap, ni får gärna slå er ner.
Skål. Tack.
Tack.
Två minuter, allihop.
Är han jobbig?
Va?
- Stirrar han alltid på dig så där? - Bara när han vill döda mig.
Det sker oftare än man tror fast han får betalt för att skydda mig.
Vilken utstyrsel det var.
- Gillade du den? - Gillade?
Du såg fantastisk ut.
Jag kände för att göra nåt drastiskt.
För att få veta, på ett eller annat sätt...
Vadå?
Om du är intresserad.
- Allvarligt? Om jag är intresserad? - Ja.
- Hallå? - Klart att jag är.
Jag trodde att jag hade sabbat chansen.
Jag var rädd för att vi hade hamnat i vänzonen.
Det vore synd.
Verkligen.
Jag har alltid varit intresserad.
- Jaså? - På gränsen till besatt.
Jag tänkte att om jag inte fick vara med dig...
...så ville jag inte vara här alls.
Ursäkta att jag avbryter, sir.
- Kan jag få vara i fred i en minut? - Det här kan inte vänta.
Operation Tay Bridge.
Jag beklagar.
"Åh, barmhärtiga Gud
Jag träder nu in i sömnen
Må jag vakna vid god hälsa
Om det istället blir dödens sömn
Må det då vara i din famn
Åh, barmhärtiga Gud Till ett nytt liv jag vaknar
Må det vara i din älskade famn
Åh, barmhärtiga Gud
Som jag ska vakna"
Upp med hakan.
- En fantastisk kvinna. - Jag ska titta till Harry. Ursäkta.
- Mitt djupaste deltagande. - Ja. Tack.
Är du okej?
- Jag ser inte fram emot dagen. - Nej.
- Vi gör inte annat än går på begravningar. - Jag vet.
Begravningar ska hjälpa en att gå vidare.
Nu ska de rota i mammas olycka igen, efter Al Fayeds galna påståenden.
Ja. De vill till och med prata med mig.
Varför det?
De vill veta mammas sinnestillstånd.
Varför just du?
Jag var äldre än du och kunde förstå det bättre.
Men jag går igenom samma sak dagligen.
Jag blir hånad och bespottad i pressen, så jag om nån vet hur det känns.
- Gör inte så. - Vadå?
Jämför dig med henne.
- Det är inte samma sak. - Inte det?
Hon hade det mycket värre.
Det är jobbigt att ha noll ansvar och massor av frihet,
men tror du inte att jag skulle vilja ha lite frihet ibland?
Och slippa vara den förnuftiga, och vara den sympatiska odågan?
- Glöm det. - Varför det?
En sympatisk odåga måste vara sympatisk.
Vägled mig, du store frälsare
En pilgrim i detta karga land
Jag är svag, men du äro mäktig
Erbjud mig din starka hand
Himlens bröd, himlens bröd
Ge mig att äta, nu och för alltid
Förlåt, jag var ett as förut.
Tvinga mig inte att kräla.
Det är lugnt. Vi släpper det.
Alla är glada för att du inte hoppade av. Hur går det?
Bra.
Vad förändrades?
Hur var Texas? Hurdan var president Bush?
Produktivt. Och han var sällskaplig.
Överst på agendan stod förstås Irak.
Amerikanerna tror, och vi håller med, att Saddam Hussein har samlat på sig
en ansenlig mängd kemiska och biologiska vapen.
Jag betonade att Storbritannien står redo att stötta sin främsta allierade,
men vad gäller ett maktskifte hänger vår inblandning på
en andra resolution från FN:s säkerhetsråd.
Saddam måste släppa in vapeninspektörerna.
Bara om han vägrar, kan han tvingas hantera de allvarliga konsekvenserna.
Krig.
Ja.
Problemet när man lovat att alltid stötta nån och sen villkorar stödet,
är att de bara hör erbjudandet om stöd, inte villkoren.
Det gläder mig att mötet gick bra.
Jag är tacksam för att du avbröt resan för att hinna hem till begravningen.
Det var en rörande ceremoni.
Och det var mycket stor uppslutning över hela landet.
Människor behövde ingen uppmuntran
för att visa sin tacksamhet för hennes enastående tjänst.
Det bådar gott inför ert guldjubileum.
Varför har dina kollegor i så fall föreslagit för de lokala myndigheterna
att de inte ska ta betalt för gatufester?
Gissningsvis för att intresset var så litet.
Jag ser inget skäl till oro, men...
Vill man vara helt säker...
...finns det ibland fog för att ta in en karismatisk bänkspelare,
som en superinhoppare...
...som kan öka intresset.
- Prinsen av Wales gör redan så mycket. - Jag tänkte snarare på prins William.
Han är ung, modern och sympatisk, och har en enorm stjärnkvalitet.
Jag vill helst inte störa honom mitt under hans universitetsstudier.
Han är redan upprörd över utredningen. Varför måste det röras upp igen?
Han var den sista i familjen som talade med prinsessan,
så han måste lämna ett skriftligt vittnesmål.
Hoppas att de kommer fram till nåt snart, så att vi kan gå vidare.
- Polismästare Stevens, välkommen. - Ers Kungliga Höghet.
Ska vi gå in?
Sir, jag måste varna er. Några av frågorna blir jobbiga.
Uttryckte prinsessan Diana nån oro för er
om att kungligheter eller brittiska underrättelsetjänster
planerade att utsätta henne för en bilolycka?
Nej.
Aldrig.
Känner ni till ett brev som prinsessan skrev
och som hittades av hennes butler Paul Burrell,
där hon skrev att hon misstänkte
att ni ville orsaka ett avsiktligt bromsfel i hennes bil
för att undanröja alla hinder för omgifte?
Va?! Nej.
Vi har också ett brev från lord Mishcon, prinsessans advokat,
efter ett möte med prinsessan och hennes sekreterare, Patrick Jephson.
- Under mötet... - Sir.
...sa hon att trovärdiga källor hade informerat henne om en konspiration,
vars syfte var att döda henne eller sätta henne ur spel.
När sa hon det?
Hon började uttrycka sin oro i oktober 1995.
Jag ber om ursäkt, men ni förstår säkert att jag måste fråga.
Var ni nånsin inblandad i planer att mörda prinsessan?
Naturligtvis inte.
Jag hade ärligt talat ingen aning.
Om jag hade vetat att det blivit så illa, hade jag gjort nåt. Omedelbart.
Hjälpt henne.
Det är fruktansvärt.
Vad plågad hon måste ha varit om hon ens tänkte sig nåt sånt.
Kan du stänga...
Har era söner, William och Harry...
VAR NI OROLIG FÖR ATT... HADE ER MAMMA NÅNSIN...
Ers Kungliga Höghet.
Ursäkta mig.
Hennes Majestät vill träffa er.
Vad snällt att du kom.
Jag hoppas att du inte fick åka ända från Skottland.
- Undrar du om jag rest långt? - Just det. Har du rest långt?
Farmor.
Det är faktiskt läslov. Jag har varit på Highgrove i några dagar.
- Vad trevligt. - Ja.
Förutom att polisen kom och ställde frågor om mamma
som en del av utredningen.
Det gör mig så arg.
Och det är inte så bra mellan Harry och pappa.
Jag hörde det. Nåt gurgel på nån pub, tydligen.
Inte bara en. Och så spliffen.
Vilken då?
Majan, farmor.
Marijuanan.
När pappa åker bort, envisas han med
att skicka Harry till en vän som kan ha uppsyn. Harry hatar det.
Det är inte lätt att vara nummer två.
- Särskilt inte om man är livfull. - Nej.
Men det är inte så lätt att vara nummer ett heller.
Det vet väl du.
På universitetet ska man ha kul och bli vuxen.
Man kan inte ha kul när man har fotografer och livvakter efter sig överallt.
- Och man kan absolut inte gå på dejt. - Jag tänkte fråga dig om det.
Eller synas ute med nån utan att nån pratar om bröllopsklockor.
Och så allt det andra.
Vadå?
Spekulationerna om att monarkin
borde hoppa över pappas generation för att förbli populär och relevant.
- Vilket struntprat. - Ja. Det vet både du och jag.
Men inte folket. De vet bara det de läser.
Det blir bara förvirrande, för ju mer de tror på struntet de läser,
desto mer påverkar det deras beteende gentemot mig.
Det blir liksom min verklighet.
Ja.
Det gläder mig att du kan tala öppet om det med mig.
Jag ville också
tala öppet och be om din hjälp med mitt guldjubileum.
För jag erkänner utan omsvep att jag är orolig.
Särskilt balkongen.
Tanken på att gå ut och inte mötas av ett folkhav, utan en tom yta.
Eller ännu värre: burop.
Att göra alla besvikna.
- Det skulle aldrig hända. - Men tänk om det gör det.
Jag hade tänkt be dig,
som en yngre, mer glamorös medlem av familjen,
rycka in och stötta mig.
Men med tanke på det du sa, ska jag inte göra det.
Kom inte alls.
Är du säker?
Innan jag blev drottning
bodde jag och Philip på Malta som ett ungt, gift par.
Villa Guardamangia var vårt hem.
Utanför Valletta.
Några av de lyckligaste åren i mitt liv.
Jag gick till mataffären varje dag med de andra fruarna.
Vi ordnade middagar och picknickar.
Och gick till frisören.
Utanför rampljuset. Ett helt normalt liv.
Du borde också få det.
Ett så normalt liv som möjligt, så länge som möjligt.
- Jag gör mitt bästa. - Bra.
Apropå det, eftersom du undrade...
Ja?
...så har jag nog en flickvän.
Har du det eller inte?
Jag har det. Tror jag.
- De brukar föredra att man är säker. - Jag är säker.
- Men hon kanske inte är det. - Varför inte? Har du siktat högt?
Omöjligt högt. Hon kan få vem som helst.
En del ser nog dig som ett kap också.
- Träffades ni på universitetet? - Ja. Vi läser samma kurs.
- Är hon skotsk? - Det går nog inga skottar på St. Andrews.
- Hon är från Berkshire. - Inte fel. Vi har våra hästar där.
- Hon heter Catherine. - Inte fel, det heller.
- Jag ska träffa hennes föräldrar. - Redan?
Det är ingen förbindelsegrej.
Hon gillar att umgås med dem och vill att jag ska hänga med.
Vad trevligt.
De brukar visst äta tillsammans. I köket.
Har de ingen matsal?
- Jo, det tror jag, men de... - Vill göra som personalen?
Vi ska inte vara så hårda mot dem.
Ja.
Jag berättade om dig.
Oj.
- Drottningen vet alltså vem jag är. - Inte bara det.
Hon hoppas få träffa dig en dag.
Fantastiskt.
Skrämmer det dig inte?
Varför det?
- Du säger ju att hon är toppen. - Ja.
- Och hur beskyddande hon är mot dig. - Det är hon.
Jag får hoppa över de flesta jubileumsevenemangen.
Kan du komma och titta med oss?
Med din familj?
Du kan vara vår kommentator.
Med unik insikt.
Kan vi se hur det går de närmaste dagarna först? Med utredningen?
- De ska snart publicera sina resultat. - Självklart.
Det tänkte jag inte på. Förlåt.
Det gör inget.
Jag ska tänka på dig.
God eftermiddag.
Som polismästare på Metropolitan
ombads jag göra en ny utredning
av olyckan där Diana, prinsessan av Wales, och Dodi Fayed dödades.
Utredningen gjordes efter Mohamed Al Fayeds omtalade kampanj,
där han anklagat medlemmar av den brittiska kungafamiljen
för att medvetet ha orsakat olyckan.
Innan offentliggörandet
har jag talat med prinsarna William och Harry om rapportens slutsatser.
De gavs tillfälle att ställa frågor och uttrycka farhågor,
och jag försäkrade dem att utredningen alltid varit bevisbaserad.
...opålitligt.
Vi har förhört över 300 vittnen...
- Välkommen till Ritz. - Monsieur Rocher.
...besökt flera av platserna...
Kungliga sviten.
...för att utreda saker på nytt, och med den senaste tekniken
har vi samlat in och undersökt över 600 bevisföremål
och granskat hundratals timmar med övervakningsfilm
för att återskapa händelserna den kvällen.
Jag vill bemöta några av mr Al Fayeds påståenden.
Enligt nära vänner och kontakter
var prinsessan inte förlovad.
Hon var varken på väg att förlova sig eller önskade att förlova sig.
Vi har heller inte funnit bevis för att prinsessan var gravid när hon dog,
vilket styrks av kriminaltekniska tester på blod från Mercedesen.
Mr Al Fayed har även hävdat att brittiska säkerhetstjänster
manipulerade blodprovet från föraren Henri Paul,
för att skapa en falsk bild av höga promillenivåer.
Vår granskning av toxikologiska rapporter fann inga bevis för det.
Flera vittnen såg monsieur Paul
dricka i hotellbaren på Ritz innan han satte sig bakom ratten.
Mr Al Fayed har också framfört olika anklagelser
vad gäller en vit Fiat Uno.
Han har hävdat att bilen avsiktligt ställde sig i vägen för Mercedesen,
krockade med den och tvingade den att köra in i pelaren.
Mercedesen låg visserligen nära denna Fiat Uno,
men testerna har visat att det inte orsakade olyckan.
Det finns inga videofilmer från Pont de l'Alma-tunneln,
men med hjälp av avancerad 3D-modellering
har vi lyckats rekonstruera händelserna.
Mr Al Fayed hävdar också att en stark ljusblixt
sågs i tunneln vid tidpunkten för olyckan, avsedd att förblinda föraren.
Även om en sån ljusblixt hade funnits, hade den haft liten betydelse,
då monsieur Paul körde i ungefär 100 kilometer i timmen...
...och hade förlorat kontrollen redan innan han körde in i tunneln.
Den mest avgörande faktorn i olyckan
var att Henri Paul utsågs till förare.
Han var berusad och obehörig att framföra fordonet,
och körde dubbelt så fort som det var tillåtet.
Dessutom ökades säkerhetsrisken
då ingen av passagerarna bar bälte.
Mr Al Fayed har upprepade gånger hävdat
att brittiska myndigheter bär skulden för prinsessans död.
Han har samlat ett stort juridiskt team för att bevisa det.
Men denna reaktion måste ses i ljuset av den enorma personliga sorg
och det trauma det innebär att förlora en son.
Men fakta kvarstår.
Den 31 augusti 1997 var prinsessan Diana i Paris.
Hon satt i en Al Fayed-bil som framfördes av en av Al Fayeds anställda,
med livvakter som mr Al Fayed betalat för.
Hennes planer hade ändrats i sista stund på initiativ av mr Al Fayeds son.
Det var en rad olyckliga incidenter som ledde fram till den tragiska olyckan.
Det är utredningens rekommendation
att prinsessan äntligen ska få vila i frid.
I nästan 40 år
har jag bott i Storbritannien.
Ändå tvingas jag nu ge mig av efter en förföljelsekampanj.
En häxjakt driver bort mig från ett land som jag stolt kallat mitt hem.
Det som ligger bakom tyranniet är det brittiska etablissemanget,
i synnerhet den rasistiska kungafamiljen i dess hjärta.
Vi är redo för er.
Tack, Robin.
Varför folket inte gör uppror mot dem kommer jag aldrig att förstå.
Britterna är zombier som väljer åsnor till att styra över dem.
Men för 5 000 år sen
var det vi egyptier som byggde pyramiderna
medan de bar djurhudar och sket i grottor.
Jag ska nu lämna Storbritannien...
Skyldra gevär!
...och fara till ett land där jag är en medborgare, inte en undersåte.
Och britterna,
deras regering...
Hennes Majestät.
...och deras kungafamilj Dracula
kan brinna i helvetet.
Assalamu alaikum.
Efter flera månaders planering samlas nationen nu för guldjubileet,
som på vissa håll har beskrivits som en folkomröstning om monarkin...
- Hej. - Hur är det?
- Bra. Själv, då? - Bra. Kul att se dig.
Detsamma.
- Tack för inbjudan. - Tack för att du kom.
- Pippa! - Jag kommer!
Ja ja.
- Redo? - Jag tror det.
- Hej! Välkommen! - Hej.
Hej.
Tack.
Här har du.
- Perfekt. - Kom, James.
- Vad händer? - Lunchen inleds.
- Akta, James. - Var är min bricka?
Vänta på mig.
Jag gillar hatten.
- Tack. - Ingen orsak.
...lunch på Guildhall, med Londons borgmästare som värd.
Hon gillar inte stora evenemang.
Hon är ganska blyg.
Vi brukar säga att det finns en lista med sånt hon är bekväm med.
Hundar, hästar, män, sen kvinnor.
Otur, älskling. Sist på listan.
Om man håller sig till de två första, klarar man sig alltid.
Bra att veta.
- Sköter jag mig? - Absolut.
I allt som skrivits och sagts om Ers Majestät inför jubileet,
återkommer två teman ständigt.
Dels nämner alla de stora förändringar som skett under de här 50 åren.
Vad tycker hon om honom?
President Blair.
- Säger hon det? - Jag skojade.
- Hon diskuterar aldrig premiärministrarna. - Lägg av.
- Mamma. - Nej, allvarligt. Aldrig.
Trots att vi frågar.
Om jag får uttrycka det så,
är det inte kvantiteten av er tid som regent vi firar idag, utan kvaliteten.
Enda ledtråden vi får är längden på de veckovisa audienserna.
Hans brukar vara korta.
- Hon föredrog hans företrädare. - John Major?
Vi föredrog hans företrädare, eller hur? Mrs T.
Här kommer farmor.
Mina damer och herrar,
det här guldjubileet är ett tillfälle
att reflektera över det land och Samvälde
som det har varit ett nöje för mig att tjäna.
Hon var så nervös inför det här.
Det kan man inte tro.
Nej.
- Hon kan vara så outgrundlig. - På vilket sätt?
Prinsessan Margaret och drottningmodern verkade alltid veta
vad som pågick under ytan, men de är borta nu.
Och för oss andra kan hon vara gåtfull.
Det är väl det som är tricket. Att bevara mysteriet.
Och så håller hon oss på tårna.
Jag var inte ämnad för tronen från födseln,
men ödet bestämde annorlunda.
Jag hade tur som hade fantastiska förebilder att se upp till.
Min pappa och mamma.
Mina farföräldrar, Georg V och drottning Mary.
De ingöt en varaktig övertygelse i mig.
Att ett liv i andras tjänst inte är en uppoffring, utan en ära.
Tack.
Inte ska du hjälpa till. Det kan James eller Pippa göra.
- Det gör inget. - Jag kan ta dem.
Oj.
- Hon har bakat den själv. - Mamma...
Det doftar gott.
- Tack. - Jag ställer fram tallrikar.
Jag ska lägga på grädde och jordgubbar,
men den måste svalna först. Annars smälter allt och...
Är allt bra?
Jag tänkte bara på att hon har paraden efter lunchen.
Och efter paraden ska hon stå på balkongen, och...
Ja.
Jag vet att hon lät mig slippa, men...
Det känns ändå som att...
...jag borde vara där.
Det är dags.
Är allt bra?
Jadå.
Kom.
Det är William!
- Det där blev en fullträff. - Ja.
Drottningen måste ha blivit glad för att du kom.
Jag tror det.
- Är du okej? - Ja, det är bara...
Jag insåg hur stor pressen är.
Ska vi byta ämne?
Gärna.
När åker du tillbaka?
- Till St. Andrews? - Ja.
Imorgon. Jag ska titta på några hus inför nästa år.
- Vet du vem du ska dela med? - Fergus.
Så klart.
- Och Olivia. - Härligt.
Ett ställe på Hope Street verkar lovande. Stora fönster.
Jag gillar Hope Street.
Men det har fyra sovrum. Vi är bara tre.
Såvida inte
du råkar känna en fjärde.
Tänkte du på en kille eller en tjej?
- Tjej, antagligen. För att hålla det... - Civiliserat.
Exakt.
Det ser fint ut.
- Skulle du överväga saken? - Är det en inbjudan?
- Jag måste fråga de andra. - Självklart.
Men de har nog inget emot det.
- God kväll. - Will!
Tack.
Är allt i sin ordning?
Det här kom till er.
TILL DITT NYA HEM. HOPPAS ATT DET BLIR DITT "VILLA GUARDAMANGIA".
KRAM, FARMOR
Skål, hör ni!
- För Hope Street! - Hope Street!
Undertexter: Love Waurio