DEKAMERON
FLORENCIE, ITÁLIE
Jídlo!
Mami, mám kuře!
ČERNÝ MOR
Mami!
Kam s ní?
Nevím, kam s ní.
Moje žena...
Je mrtvá!
Moje žena je mrtvá!
- Je mrtvá! - Jaký krásný příběh lásky.
Bude mě můj snoubenec taky tak milovat?
Aby byl u tvého mrtvého těla i dlouho po tvé smrti?
Samozřejmě!
Moje žena je mrtvá!
Já to vyřídím, padrono.
- Je mrtvá! - Máš svatební šaty?
Sbalila jsi mé pastorální tapiserie?
Díky Bohu, žes mi to připomněla!
Doktore, moje dcera!
- Doktore, prosím. - Promiň, nemůžu.
- Pomoc! - Nech mě.
- Moje dcera! - Pomoz mi.
Pusť mě!
Teď už pomůžou jen modlitby.
- Nevěřím. - Lžeš.
- Zmizte! - Lžeš!
Neutíkej od nás!
Kam jdeš?
Doktore!
- Doktore! - Padrone?
- Doktore, jsem zamotaný. - Neboj se, už jdu.
Pomůžu ti.
Ta tunika má nějak moc rukávů.
- Je nebezpečná. - Dobře.
Au!
Dobře, že jsi vzhůru, padrone Tindaro. Pojeďme rychle do vily.
Je ten Leonardo z Fiesole vesničan?
Budou tam nějací myslitelé, nebo to budou jen prosťáčci?
Nepochybuji, že je budeš vzdělávat.
Nemůžeme dál ohrožovat tvé zdraví ve Florencii.
- Můj exkrement byl dnes ráno extra černý. - Nech svůj exkrement zhodnotit mně.
- Mám ho v kapesníku. - Výborně. Podívám se a můžeme vyrazit.
Vím, že jsem se z toho zpovídala a kála už mnohokrát,
ale hřích marnivosti těžce tíží mou duši.
Jak krásně jsem vypadala při svatbě.
Byla jsem úchvatná.
Marnivost a zlá pýcha.
Odpusť mi, otče.
Také se musím přiznat ke lži. Řekla...
Nerad ruším, drahá, ale kočár čeká.
Ještě nejsem.
Ještě jsem nezmínila lenost, závist,
šaty ze dvou látek, pokušení.
Neifile, bude večeře na uvítanou, nesmíme přijet pozdě.
Na takové večeři bývají ta nejlepší jídla.
Ne jen samé těstoviny.
Počkej. Otče, jaké je mé pokání?
Do vily je to daleko. Můžeš se modlit celou cestu.
To je pravda.
- Taková škoda, co? - Jo.
Každý byl něčí otec, sestra, nebo...
Boty! Moje!
Ta má štěstí.
Nedotýkej se ho, to je další.
Ty jsi blázen, Licisco.
Jak může tohle otci proboha pomoct?
Ten člověk říkal, že zemětřesení uvolnilo prokletý vzduch,
takže amulety zapudí ten zlý vzduch zpátky do pekla.
A ty kytky?
Kytky brání přístupu dalšího zkaženého vzduchu do těla.
Vážně? I když dýcháš pusou?
Pojď mě učesat.
- Jenom rychle obstarám tvého... - Učeš mě!
Ty jsi tak otravná.
Vezmeš mámin hřeben?
Víš, že taky umře, ne?
- Neříkej to. - Umře.
A pak budu sirotek.
Nebudeš sirotek.
Budeš prostě dospělá žena, co už nemá rodiče.
Ty nemáš tušení, jaké to je, Licisco. Máš štěstí, že jsi sirotek celý život.
Takže jsi k tomu úplně necitlivá.
Máš pravdu. Promiň, padrono.
A já budu sirotek
bez manžela,
takže se odsud nedostanu.
Tohle jsem dnes dostala.
Co se tam píše?
Že baron Piero se se mnou nezasnoubí, vzhledem k tomu, že je mrtvý.
Ale ne.
Padrono, to je mi líto.
- Ale vlastně jsi ho nenáviděla. - No a co?
Myslela jsem,
že jako manželé
byste spolu museli strávit nějaký čas.
Ale mohly jsme spolu utíkat někam pryč,
třeba objímat zvířata, nebo co se to dělá na venkově.
A kdybych nemohla spát, vyprávěla bys mi pohádky. Nebo mi hladila nohy.
Ale všechno je pryč.
Až otec umře, zůstanu tady úplně sama.
Budu tu já.
Ty jsi jediná, kdo zůstal. Možná taky odejdeš.
To bych neudělala.
Potřebuješ mě.
Můžeš prosím tě udělat něco, aby přestal?
Vypadáš jinak, Licisco.
Máš jiný účes?
No jasně, tohle mě hned vyléčí.
Už cítím, jak to funguje.
Už vesele pobíhám po místnosti.
No, za pokus stojí všechno.
Vím, že to nepřežiju.
Máš šanci.
Když Bůh dá, všichni máme šanci.
Doufám, že víš, jak moc jsem byl rád, že tě u nás máme.
Viděl jsem tě vyrůstat.
Jsi pro mě opravdu jako dcera.
Jenom chudá...
A ne tak důležitá jako ty ostatní, ale pořád živá.
Lisisco, potřebuji svačinu.
Věřila bys, že z těch tří přežije tahle?
Je rozhodně temperamentní.
Ty to nemáš, viď?
- Ještě ne. Ne. - Ale tohle znamená, že jo.
Do prdele, fakt?
Přináším zprávu pro signora Eduarda
od jeho bratrance, vikomta Leonarda z Fiesole.
- Pána z vily Santy? - Ano.
Posloucháme.
Vikomt Leonardo žádá o přítomnost signora Eduarda,
jeho ženy signory Elissy...
Je mrtvá.
- ...dcery Violetty, Lauretty... - Mrtvá. Mrtvá.
- ...a Filomeny... - Není mrtvá!
...v jeho venkovské vile.
Přeje si, abyste uprchli ze zamořeného města
a užili si odpočinku na krásném venkově bez nákazy.
A můžete zůstat, jak dlouho budete chtít.
Vikomt Leonardo není ženatý, je to tak?
Bratranec tvého otce?
Máš nějaký lepší nápad?
Vikomt Leonardo není ženatý, ale to se brzy změní.
V pátek se sejde se svou budoucí nevěstou.
A kdo je ještě pozvaný?
Mnoho významných rodin z Florencie.
Neumřeli už většinou?
Vyřiď prosím bratranci Leonardovi,
že Eduardova dcera Filomena se s radostí dostaví
a že už se nemůžu dočkat, až ho v pátek uvidím.
- Padrono, promluvíme si s... - Díky.
Padrono Filomeno, nemůžeme tu tvého otce nechat.
Nebuď tak hloupá.
Tuhle příležitost si rozhodně nenechám ujít.
Potkám urozeného muže, ten mi koupí hrad
a už nikdy nebudu sama.
Tvůj otec je vážně nemocný.
Licisco, teď máme šanci.
Na venkov mor zatím nedorazil.
Když teď utečeme, máme šanci přežít.
Takže dohodnuto.
Vyrážíme zítra za úsvitu.
Já nemůžu.
Prosím?
Můj pán je tvůj otec a nemůžu ho v nouzi opustit.
Slíbila jsem to tvé matce.
Platí ten slib, i když už umřela?
Dobře, tak tady zůstaneme, nakazíme se a umřeme.
Až matku v nebi potkáme,
bude ráda, žes dodržela slib.
Přeju ti příjemný mor!
Nechápu, proč strýc chtěl, abych přijel do té pitomé vily.
Mohl jsem zůstat ve městě.
Ve Florencii je všude mor.
S tvým zdravím znamená i sebemenší kontakt jistý konec.
Pár týdnů na venkově tvému zdraví jen prospěje.
Budou tam neprovdané ženy.
Ano, to tebe rozhodně potěšilo.
Ne pro mě, pro tebe. Mně záleží jen na tvém zdraví.
Jak ženy pomůžou mému zdraví?
Zvednou ti náladu,
zlepší rovnováhu tělesných šťáv.
Ženy?
Pitomé,
vypočítavé, bezcitné.
Než se ze mě stal dědic, nezavadily o mě ani pohledem.
To bylo jen „Luigi sem“ a „Antonio tam“.
Teď je Luigi mrtvý.
A Antonio taky.
Ať mě vezme ďas, jestli některé dám jedinou minci ze strýcova bohatství.
Vsadím se, že ani jejich číčy nejsou příjemné.
Jaké jsou?
Jsou příjemné.
Musí to ti mrskači dělat tak veřejně?
Myslím, že o to jde.
Je to poněkud okázalé.
Proč na nás Bůh seslal mor?
Blíží se konec světa?
Musím přiznat, že svět teď vypadá trochu nevesele.
Zrušili i slavnost svatého Michaela,
společenskou událost sezóny.
Nemá ten mor žádné slitování?
Sestra Benedikta říká, že je to Boží zkouška.
Musíme zůstat co nejctnostnější.
Ale co když to nezvládneme?
Drahá, pokud je mor Boží zkouškou,
pozvání do vily je naše vysvobození,
které sis nepochybně zasloužila svými modlitbami.
Vymodlila sis zázrak.
Jako ten s tou lodí plnou zvířat.
- Noe? - Jasně. Noemova archa.
Nakažená Florencie je povodeň
a Leonardova vila je naše nádherná cesta do bezpečí.
Plná jídla, pití
a skvělé společnosti.
Odhaluji dost prsa, aby zaujala?
Rozhodně zaujmou.
Jsou jako dvě šťavnaté broskvičky zabalené v hedvábí.
Vypadáš výjimečně.
Ne výjimečně jako „jinak“. Jako „mimořádně dobře“.
Tak jo.
Ale určitě ho potěší mé dary
a mé věno.
Padrono,
potěší ho tvůj důvtip a tvá krásná tvář, ne tvé věno.
Bude tě milovat.
A Misio,
necháme si samozřejmě pro sebe,
že jsme měli v domě pár nakažených.
Ano, samozřejmě.
- Jo? Dobře. - Jo.
Asi pro tebe muselo být těžké
opustit tu svou...
přítelkyni?
Ale byla přece tak nemocná, ne?
A teď můžeme začít znovu!
Jé, to vypadá hezky.
Ano, padrono.
Ráda začínám znovu.
Dobré jitro, drazí přátelé.
Vítejte ve vile Santě.
Vítejte. Jsme tak rádi, že vás tu můžeme přivítat.
Vítejte.
Představuji signoru Pampineu z Florencie,
která bude brzy paní vily.
Skvostná signoro.
Jsem ještě raději, než jsem říkal.
Hezký den.
Jsem Sirisco, správce.
Vím o naší krásné vile a okolí úplně všechno.
To je vzrušující!
Přivezla jsem malé svatební dary, nic bláznivého.
Kde je můj snoubenec, vikomt Leonardo?
- Teď tu není. - Není tu?
Jel pro víno do blízkého města.
Nepochybně se vrátí na uvítací hostinu.
Ano, samozřejmě.
Mezitím vás ubytuji. Prosím.
Proč ne, mohu se jít ubytovat a trochu upravit svůj budoucí domov.
- Ano. - Pro budoucího manžela.
Odveď mě do mých komnat.
Ano. Odveď ji prosím do prvního pokoje nahoře.
Ty ji odveď. Já musím dohlédnout na dary,
aby se při ukládání nikam neztratily.
S tímhle zacházejte opatrně, prosím.
- První pokoj nahoře. - Oběma rukama!
Rychleji!
Misio?
Skvělé.
- Misio? - Jdu hned za tebou.
- Misio? - Už běžím!
Panebože.
Ještěže toho tolik přivezla a přijelo tak málo hostů.
Spousta dodávek nedorazila a já...
- Kde jsou? - Maria je mrtvá.
To vím.
- Co služka? - Utekla.
- A Giuseppe? - Tys ho včera neslyšel?
Zešílel strachem.
Utekl do polí, že slyší hlas své mrtvé sestry,
jak v něm burácí jako hrom.
Sirisco, jsme tu jen my.
Urození si nahoře hrajou na rodinu
a my jsme teď kuchař, správce, řezník, pradlena,
komorník, podkoní a myčka nádobí.
Tím vším jsem chtěl někdy být.
Zapomnělas, že pořád máme Calandrina!
Výborně. Když se z někoho stane včela,
tak se nám bude hodit.
Jen my dva víme, že je Leonardo mrtvý.
Musíme to tak udržet co nejdéle.
Dva sluhové bez pána jsou k ničemu.
Pokud nebudeme nepostradatelní pro novou majitelku.
Třeba snoubenku, signoru Pampineu?
Bez svatby nic nezíská. Jen nás bude otravovat.
Filomena je sestřenice!
- Ta má nárok. - Pán měl hodně bratranců.
Až se to rozkřikne, slezou se sem z celého Toskánska
a převezmou to tu jejich služebníci.
Nás vykopnou ven.
Já budu rád lízat boty, které by mě mohly vykopnout.
Přenesli jste pivo. Nechala jsem ho nahoře.
- Přenesl jsem ho do sklepa. - Ve sklepě je na pivo moc zima.
Tohle panství vedu já.
My vedeme tohle panství.
Misio!
- Sirisco! - Tady.
- Probereme si uvítací hostinu. - Jasně, probereme ji.
Když tu můj snoubenec není, musím za něj zaskočit.
- Připravil jsem menu. - Napadlo mě...
Mluví paní domu.
- Omlouvám se. - Musí to být velkolepé.
Ryby, maso, ovoce, pivo se skořicí, co jsme přivezly.
Se skořicí, páni!
Ty máš tolik dobrých vlastností, padrono.
Jsi milá, jsi z významné rodiny, jsi moudrá...
A sudy skořice, taková partie!
Jsi jednička.
Ano, to jsem.
Řekl, že jsem moudrá.
Ví, že jsem stará.
Padrono, on nic neví.
Ví ještě míň než nic.
A co když ví a řekne Leonardovi, že jeho budoucí nevěstě je... 28
a Leonardo naše zasnoubení zruší?
Neví, že je ti 28.
Jak by mohl, když máš tvářičku jako děťátko?
A kromě toho, i kdyby to věděl,
já bych ho... zničila.
Zničila bych ho dřív, než by to někomu řekl.
Ty se o mě tak staráš.
- Ano. - Dobře.
Dvacet osm?
Pardon, říkal jsi něco?
Padrona Pampinea je krásná, inteligentní, schopná
a mimořádně panenská mladá žena.
Leonardo bude s takovou dámou šťastný.
Rozumíme si?
Moje holubičko.
Parmeno! Holubičko moje.
Vstávej. Odjíždíme.
Padrono, moje povinnosti jsou...
Poslyš, je mrtvý. Rozumíš?
Umřel.
Právě jsem tam byla a je... po něm.
Ale já tam byla asi před hodinou.
- Mluvil... - Ale teď je po něm.
Ach, padrono.
Ne, náš Eduardo.
Není „náš“, ty malá kryso.
Je to můj otec.
Teď velím já.
Odjíždíme.
- Musím se aspoň rozloučit. - Ne!
Mor opouští tělo a čeká v pokoji na nového hostitele.
Je to nebezpečné, musíme hned odjet.
Dáš mi aspoň pět minut, abych si sbalila?
Čtyři. Protože jsem to řekla.
Prosím.
Něco k jídlu.
Cokoli.
Ten ale smrdí.
Cokoli.
Co to...
To je plýtvání, stejně umře.
Všichni umřeme.
Ale on umře hned.
Jeho smrt už se blíží.
Ale právě teď žije.
Ty si zasloužíš chléb víc než on.
Ježíš nevěřil, že si někdo zaslouží chléb víc než ostatní.
Já chci taky.
Tvůj chleba.
Myslím, že máš chleba, padrono, tam ve svém pytli.
Mám chleba. Ale chci tvůj chleba.
Je to problém?
Dej mi svůj chleba.
Zasloužím si ho jako ostatní, ne?
Možná víc.
Dej mi svůj chleba, když tě žádám o chleba.
Jo?
Ne!
Co to do tebe vjelo, ty mrňavá nevděčnice?
Ty nerozhoduješ o tom, kdo dostane chleba!
Jo, kurva, signoro.
To je krásný den, že?
Je moc krásný den.
- Krásné období roku. - Krásné období roku.
Jo.
Je krásně.
To je...
Vy jste ty lidi?
- My jsme ty lidi. - Přísaháte, že nemáte mor?
Samozřejmě, že nemáme,
protože já jsem signora Pampinea, zasnoubená s vikomtem Leonardem.
Tohle je signor Panfilo z vážené rodiny Lungarnů
a jeho žena, signora Neifile.
Je mi potěšením, signoro Pampineo.
Jsi přízrak. Vikomt je velmi šťastný muž.
A signoro Neifile.
Ty jsi taky přízrak.
Já jsem Dioneo.
Jsem tu jen kvůli svému pacientovi, signoru Tindarovi.
Má paní.
Je mi... Ty máš parfém?
Doktore, ona má parfém.
- Mám alergii. - To bude dobré.
Tamhle je lavička.
Potřebuje se vydýchat, aby se zbavil alergenu, jinak může zemřít.
Další host.
To je on!
- Sluší ti to. Úsměv. - To je on.
Dobře, brada je dobrá, otevři hrdlo.
To není on.
Zdravím...
všechny.
Já jsem Filomena z Eduardova rodu.
Leonardova sestřenice.
Signoro!
Pravá rodina dorazila!
Příbuzná.
Jaká čest.
Vítej.
Padrono, kde je signor Eduardo?
A kde máš proboha služebnici?
Nechceš snad říct, žes celou cestu jela sama
jako nějaký chudák?
Ano, chtěla jsem přijet se svou služebnou...
Ach ano.
...Liciscou,
ale ten andílek je ještě ve Florencii a stará se o mého nemocného otce.
- Ach Bože. - Světice.
Budu se za tvého otce i služku modlit.
A taky za Filomenu. Je tak odvážná, že cestovala sama.
No, podívejte, jaká jsme krásná a veselá skupinka!
- Ano. - Sirisco, očekáváš další návštěvníky?
Ano.
Pozvali jsme mnoho dalších. Ano. Mnoho dalších.
Je jistě těžké říct, kdo je na cestě, kdo přijede.
Koho nezlikvidoval rychlý a nemilosrdný rozsudek moru.
Ach Pane,
odpusť nám prosím za hříchy, které způsobily tento hrozný mor...
Má velmi blízko k Bohu.
...který je obžalobou našeho pozemského sobectví.
No jasně. A... amen!
Sirisco, udělej nám okružní prohlídku.
Ano, moji vážení hosté.
Vítejte v naší milé vilce.
Myslím, že ten parfém byl rozmarýn.
Pojďte, prosím. Je tu mnoho věcí k vidění.
Tady venku
můžete dýchat a zastavit se, abyste viděli tu krásu.
Za branou je les
s velkými stromy, malými stromy...
Neztraťte se tam, jako se to už párkrát stalo mně.
Tady můžete vidět naši kuchařku, Stratilii.
Pozdrav, Stratilio.
Tamhle je. Nádhera.
Procházkové zahrady vám vřele doporučuji na noční a večerní procházky...
Jasně, pokud chcete, aby vás zapíchli banditi, co se potulují krajem.
S bandity nikdy nebyly problémy, jsme příliš daleko.
A navíc, Calandrino...
Calandrino!
S morem taky nebyly nikdy problémy, a kde jsme teď.
Calandrino hlídá bránu.
Brána nezastaví smrt.
Drahý Pane,
vpusť nás prosím do království nebeského...
Dobře, pro dnešek už bylo modliteb dost,
děkujeme.
- Domluvíme se na něčem, ano? - Ano.
Jsme tu, abychom jedli, pili a směřovali ke krásné nové budoucnosti.
Nebudeme už o tom moru mluvit.
Nehodí se to sem.
Půjdeme dál?
Tak dobře, ano. Pojďte.
Je tu toho tolik k vidění. Hodně ovocných stromů.
- Vlastně jen dva, uvidíte je. - Padrono?
- Je tu... - Padrono?
Máme tu hnojiště, a jak víte...
Signoro Filomeno?
Dioneo na tebe mluví.
Ano, padrone.
Lichotíš mi, já jsem prostý pracující člověk.
Můj otec prodával víno.
Můžeš mi říkat Dioneo.
Děkuji, Dioneo.
A přestože jsem samozřejmě dáma,
říkej mi prosím mým jménem,
které zní Filomena.
Tak dobře.
Užíváš si prohlídku?
Teď už ano.
Mám pocit, že nejsi jako ostatní dívky.
Jsi jiná.
Páni, děkuju.
Ano, asi jsem pořád sama sebou.
- Cítím to. - Mluvíte o mně?
- Ne. - Ne.
Hele, krásná beruška.
Jo.
Jé, já ji spolknul!
- Dobře. - Spolknul jsem ji.
- Bože. - Dýchej.
- Dusím se. - Dobře.
Dusím se.
Zhluboka se nadechni. Nádech, dva, tři.
Výdech... Tady, lavička, nádech,
dva... Nádech, dva,
tři.
Projdeme se zítra ráno.
Posmívají se mi za to, že se modlím.
Modlení má Bůh nejradši!
Promiňte, že neumím zbytečně tlachat o tom, jak jsou zahrady pěkné.
- Udělali ze mě blázna. - Nejsi blázen.
Jsi Boží učedník a světlo naděje pro všechny, kdo tě znají.
Je to těžké, miláčku, ale uvědom si, jaké je to ve Florencii,
zvlášť pro naši rodinu.
Musíme tu zůstat, abychom přežili.
Pokud jde o Boží soud, máme tvoje krásné modlitby.
A můžeme zachovat naši dohodu o celibátu.
To je rozhodně významná
křesťanská oběť.
Ano, to rozhodně je.
No,
půjdu se projet na koni.
Děkuju.
Ano, je vyrobený z hedvábí
spředeného z těch nejlepších housenek.
Ale samozřejmě, že umím číst.
Ano.
Nevím, co je tohle.
Pampa... Pam...
Jak že se jmenuje?
Panfilo, ten...
Ta manželka s Ježíšem...
Filomeno, je vhodná chvíle na procházku po zahradách?
Můžeme se sejít za chviličku dole?
Je tak těžké oblékat se bez služebnice.
Jistě. Nemusíš spěchat, má paní.
Dobře.
Je tady tak hezky. Všiml sis, jak pěkně to tu voní?
Jako teplý jasmín
promíchaný s včelami
na noční obloze.
To je krásná báseň.
Tak jak se daří signoru Tindarovi?
Škoda, že je pořád tak nemocný.
Promiň, Filomeno, říkám to zřídka,
ale musím ti říct, že v tomhle světle vypadáš jako přízrak.
Páni. Můj...
Můj Bože, Dioneo, děkuji ti. Já...
Haló!
Haló, jdete na procházku?
Počkejte na mě!
Ano, čekejte.
Dobře?
Jau!
Jo, zůstaňte tam, kde jste.
Počkejte na mě, prosím.
Kdyby Merkur mohl mluvit...
Čekejte. Zůstaňte tam.
Zůstaňte.
- Čekáme na tebe. - Co děláte?
- Mluvíte o mně? - Ne.
- Dobře. Já nestojím za řeč. - To neříkej, Tindaro.
Jsi docela hezký.
Neutahuj si ze mě, fúrie.
To nedělám.
Asi bych nemohla říct, že to byl můj oblíbený papež.
Ryby!
Paráda!
Jo!
Řekla, že jsem docela hezký.
Ano, je milá.
Víš, říkal jsem si, že ženy možná nejsou úplně zlé.
To je možné.
Je elegantní, rozhodně urozená dáma.
Ale pro tebe není dost bystrá.
To není žádná.
Když si pomyslím, že už dnes v noci
bych mohl konečně obcovat se ženou...
- Chceš jednu? - Ano, chci!
Padrone!
Padrone.
Pozor, Tindaro,
máš velmi křehké kosti.
Ne, cítím se skvěle.
Možná je to přítomností krásné dámy.
Tak jo!
Radši se vrať do vily k ostatním služebníkům.
Když tě budu potřebovat, zavolám.
Jistě.
- Panebože! - Promiň.
- Víš, vypadala jsi tam jako Dafné. - Dobře.
Jaká byla procházka, padrone?
Byla jedním slovem nádherná.
Filomena je plná života.
Občas trochu bláznivá,
ale dost pěkná.
Ani jednou se mě nezeptala na dědictví.
No, jsem rád, že sis užil, protože mám špatnou zprávu o tvém zdraví.
Cože? O co jde?
Otestoval jsem tvou ranní moč.
Trpíš silnou nerovnováhou červené a žluté tělesné šťávy.
Trpím? Ale cítím se úplně skvěle. Čím to může být?
Nepochybně máš nebezpečně zvýšený tep tou těžkou cestou
a možná i nějakou nákazou, nejspíš od žen.
Morem?
Ne, to bychom museli pryč.
Něčím mírnějším, ale i tak nebezpečným
pro někoho s křehkým zdravím.
Ale připravil jsem ti léčivý čaj.
Vypij tohle
a skoro určitě přežiješ.
- Díky, Dioneo. - Samozřejmě.
A to už jsem se po dlouhé době začínal cítit tak dobře.
Ale jak vždycky říkáš,
mému tělu se vůbec nedá věřit.
Je to tak, padrone.
Jsou v tom kousky.
Moje chyba,
padrone, moc se omlouvám.
To byla moje chyba.
Nemusíš se klanět před takovým moulou.
Kuchala jsi ryby, signoro?
Máš na sobě rybí krev.
Vážně?
To jsem ale zvláštní.
Bláznivá Filomena.
Dělá si, co ji napadne.
To je život.
Musíš tu vodu vypít.
Jdi dál,
nebo to z mojí duše přeskočí i do tvojí.
Nesmíš umřít taky.
Ty neumřeš, Parmeno.
Musíme věřit v Boha.
Já věřím, že tohle je Boží vůle.
Kromě všech ostatních hříchů jsme navíc sapfické.
Máme prokleté nutkání.
Moje největší potěšení bylo sdílet to nutkání s tebou.
Není tam panforte.
Říkala jsi, že bude.
Ještě se peče, padrono, ale slibuju, že bude vynikající.
A jaké připravuješ maso?
- Pstruha. - Pstruha? Ne.
Proč ne něco elegantnějšího, třeba...
selátko?
Máš naprostou pravdu.
Bude selátko.
Je mi líto, padrono, ale pořádně opéct prase trvá dva dny.
Bez váhání děláme to, co nám signora přikáže.
Díky, děkujeme, padrono.
Pá.
A mezitím,
a to říkám s láskou,
by sis měla opilovat zuby,
protože ten přední vypadá, že vyčnívá trochu víc než ostatní.
Misio?
Misio!
Jaký máš plán?
Podávat syrové prase?
Trvá to dva dny!
Tak ho víc ohřeju!
Když chce prase, dostane prase. Já tady velím, tak poslouchej!
Dioneo, můžeme očekávat Tindara?
Bohužel se necítí nejlépe.
Nikdy úplně neovládal svoje střeva,
ale tahle nemoc ho připoutá k nočníku, bude to hovňostroj.
Škoda. Tak už nám chybí jen přítomnost vikomta Leonarda.
Kde je?
Jak se mohl opozdit na večeři? Na svou večeři!
Počkej! Možná se zranil.
- To by bylo rozumné vysvětlení. - Ano, výborně, tak je zraněný.
Hosté, mám to potěšení přinést vám první chod, květy v aspiku.
Je to bylinný předkrm,
aby se vám dobře trávilo.
Signoro Pampineo,
uvidíš snoubence, musíš být celá bez sebe.
Ano, jsem bez sebe, tak.
Ale vypadáš trochu nervózně.
Jenom trošku.
Proč bys měla být nervózní?
Máš mu co nabídnout.
Máš krásnou tvář,
krásné tělo, krásné šaty.
Krásné tělo?
- Prokletí! - Páni... Paráda.
- To se mu bude líbit. - Ano, je to moc zajímavé.
A nejen to,
je mi 28.
Jsem scvrklá 28letá panna.
Myslím, že proto se tu Leonardo neukázal.
- Někdo mu řekl, že jsem stará. - Nemáš důvod si dělat starosti.
Jsi bohatá,
jsi nádherná, umíš být neuvěřitelně pohostinná.
Co víc by mohl chtít?
Ženu s mladšími prsy,
jistě, ale ty jiné věci
jsou mnohem důležitější.
Opravdu?
Opravdu.
Selátko.
Já jsem chtěla pstruha.
Holubičko moje, promiň, že jdu tak pozdě.
Musela jsem sehnat prasátko, zabít ho, pak byl problém s ohněm...
Ne.
Ne!
Prosím!
Ne.
Promiň.
Už jsem tady.
Dobře.
Musím tě přenést někam jinam.
Pomůžu ti tam, holubičko moje. Promiň.
Promiň, ale cítím na kolenou příjemně kulaté tvary.
Díky. Jsem baculatější, než moje šaty naznačují.
To bych musel posoudit já.
Doktore, já nejsem pacientka, která potřebuje prohlídku.
Jistě bych našel část těla, která by chtěla péči.
Zlato, nemohla by sis sednout na své místo?
Doktor je unavený péčí o signora Tindara
a musí si natáhnout nohy.
Je v pořádku.
Jsem v pořádku.
Dones nám vodu.
Vyskočilas rychle, abys nám pomohla...
Nebo posloužila, signoro.
Filomeno.
S tím, co o tobě vím,
nebo co tuším, by bylo v tvém zájmu,
abys zaměřila pozornost na někoho s vyšším postavením.
Kdyby ses zajímala o bohatého mládence, jako je třeba Tindaro,
čekal by tě lepší osud.
To je výhrůžka?
Proboha, ne, drahá. To je upozornění.
Víš, co by bylo, kdyby na to přišli?
Vyhodili by tě ven. Umřela bys hlady... Nebo ještě hůř.
Víš, že všichni umřeme, ne?
Ujišťuju tě, že ano.
A dřív, než si myslíš.
Takže si vážím tvého zájmu,
ale v čase, který mi zbývá, si budu dělat, co chci.
Chci být tvojí přítelkyní,
ale už nejsem služka.
Pro nikoho.
Dobrý večer, moji přátelé.
Padrone, měl bys odpočívat.
Cítím se skvěle, doktore.
Pane, jsi moc nemocný.
Zvracím od té doby, co jsem vypil ten tvůj nový čaj.
Ale jak jsi řekl,
to znamená, že funguje.
Rozhodně funguje!
Musíš ležet v posteli.
Ne, vůbec ne.
Slyšel jsem smích anděla, a to mě inspirovalo, abych přišel k vám.
Nehodlám být v životě ostýchavý.
Má paní, vypadáš krásně jako třešinka.
Jak to říkáš ženám, Dioneo?
Jsi přízrak.
Jo, to je ta věta.
Ne.
Misio!
- Co v tom bylo? - Nic.
Co bylo v tom sudu?
Nechoď tam.
Mor! Přivezla jsi sem nakaženého člověka!
Do prdele.
No teda.
Vypadá to, že mám tu arogantní služtičku
pěkně v hrsti.
Kdo je to?
Jeden chlápek.
To je Leonardo.
Takže tys tady taky pohřbil nakaženého.
A všem vyprávíš, že je na výletě.
Co máš v úmyslu, ty mizernej idiote?
To je teda šlamastyka.
To je.
Existuje možnost,
že spolu teď prostě uzavřeme oboustranně přijatelnou dohodu.
Já neřeknu, že jsi do vily přivezla mor.
A já neřeknu, že mor už ve vile byl
a že vážený vikomt Leonardo je mrtvý.
Ano. A teď mi pomoz.
Proboha.
Zacházej tam s ní prosím jemně.
A pak Filip vyslal vojsko, aby dobylo Kynoskefaly.
Flaminius neměl tušení,
že je Filip mnohem blíž, než si myslel.
Ty se asi nevyznáš ve spletitém vztahu aitólského lidu
k Římské říši, že?
Dobře. To je zdravé.
- Dostanu se k tomu, neboj se. - Páni.
Víno? Je tam ještě na jednu sklenici.
Je to dost vzácný ročník.
- Dal bych si. - Já bych si dal.
Samozřejmě, signore.
Myslím, že Dioneo si řekl první.
Ale pak si řekl signor Tindaro.
Tak můžeš dál každému půl.
Nechci znít povýšeně, drahá,
ale urozený pán, jako je Tindaro,
bude mít jistě vytříbenější chuť pro takové víno.
Pochybuji, protože Dioneův otec byl obchodník s vínem.
Dioneo,
můžeš si dát trochu piva.
Jistě, padrono, ano.
- To není fér. - Fér?
Tohle je to nejlepší víno,
které je určeno
pro naše nejlepší hosty.
Tak to prostě je.
Proboha!
Co to sakra je?
- Chceme vaše peníze. - A vaše ženy.
A jestli máte čistou vodu, tak tu taky chceme.
Zmizte!
- Proč po mně házíš talíře? - Abych ti ublížil.
- Au! - Jsem v pořádku?
Pomozte mi, prosím!
Nech moji ženu!
Tak.
- Vidělas, co jsem udělal? - Bože, to je nechutný.
Ne!
Kardinále Agnolo?
Neifile?
Kurva.
Co to do tebe vjelo?
Rád bych řekl, že mě posedl ďábel,
nebo že jsem se zřekl Boha,
ale je to něco mnohem horšího.
Po všech těch hrůzách, které jsem viděl,
teď už znám pravdu.
Bůh
nás opustil.
Neifile, ty jsi vždycky byla takové čisté dítě.
Ctnostné dítě.
Ustup, Satane!
Ustup!
Nadechni se a vzpomeň si, kdo jsi.
Odcházíme!
Odcházíme.
Ale vězte,
že Bůh vynesl svůj poslední soud.
Už se nevrátí.
Ani jeho syn.
Všechno
je ztraceno.
Mor!
- Ne! - Proboha!
Ne!
Proboha.
Dala bych si ještě trochu vína.
Bože můj! Snad to není Leonardo?
Proboha, já vypadám hrozně.
- Vypadáš krásně. - Už jdu!
- Proboha!
Tak jsem tady!
Překlad titulků: Petr Bajer