DEKAMERON
FIRENZE, OLASZORSZÁG
Kaja!
Anya, fogtam egy csirkét!
A FEKETE HALÁL
Anya!
Hová kerül?
Nem tudom, hová kerül.
Meghalt
a feleségem!
Meghalt a feleségem!
- Meghalt! - Micsoda szerelmi történet!
Engem is így szeret majd a jegyesem?
Hogy jóval a halála után is a holttestét ölelgesse?
Természetesen!
Meghalt a feleségem!
Megoldom ezt, padrona.
Megvan az esküvői ruha?
Elpakoltad a pásztorképes falvédőket?
- Jó, hogy emlékeztetett! - Halott!
Doktor, a lányom!
- Doktor, segítsen! - Nem tudok.
Hagyjatok!
- A lányom! - Segítsen!
Eressz!
Már csak az ima segíthet.
- Nem. - Hazudik!
- Kopjatok le! - Hazug!
Ne fusson el előlünk! Hová megy?
Doktor!
- Padrone? - Beszorultam!
Ne aggódj, jövök.
Segítek.
Túl sok ujja van a tunikának.
- Nem biztonságos. - Oké.
Örülök, hogy felébredtél, Tindaro. Mehetünk a villába.
Ez a Fiesolei Leonardo vidéki ember?
Lesznek ott komoly gondolkodók, vagy csak együgyűek?
Biztosan sokat tanulnak majd tőled.
Veszélyes lenne tovább maradni Firenzében.
A reggeli székletem a szokásosnál is feketébb volt.
Hadd ítélkezzek én a székletedről!
- Zsebkendőbe csináltam. - Rendben. Meglesem, és indulhatunk.
Tudom, hogy ezt már sokszor meggyóntam és vezekeltem érte,
de a hiúság bűne nehezedik a lelkemre.
Hogy milyen gyönyörű voltam az esküvőmön. Lélegzetelállító voltam.
Hiúság és gonosz büszkeség.
Bocsáss meg, atyám!
Egy hazugságot is meg kell gyónnom.
Bocs a zavarásért, de vár a kocsi.
Nem végeztem.
Bele se kezdtem a lustaságba, irigységbe, szövetek keverésébe, vágyba.
A meghívó említett egy díszvacsorát, azt hiba lenne kihagyni.
Első nap szolgálják fel a legjobb ételeket.
Aztán csak tésztát.
Várj! Atyám, hogyan vezekeljek?
Hosszú az út a villáig. Végig imádkozhatsz a megváltásért.
Ez igaz.
Kár értük, mi?
Aha.
Mindegyikük valaki apja, nővére, vagy...
Csizma! Az enyém!
Mázlista!
Ne érj hozzá! Beteg volt.
Fura vagy, Licisca.
Ez hogyan az istenben segítene apámon?
Az árus szerint a pestist a földrengésből kiszabaduló rossz levegő okozza,
az amulettek pedig visszaküldik a rossz levegőt a pokolba.
És a virágok?
Megakadályozzák, hogy több rossz levegő jusson a testbe.
És ha a szádon át lélegzel?
Fésüld meg a hajam!
- Csak előtte ránézek... - Fésülj meg!
Nagyon idegesítő vagy.
Lehet anya fésűjével?
Apa is meg fog halni.
- Ne mondj ilyet! - Meg fog.
- És árva maradok. - Nem leszel árva.
Csak egy felnőtt nő, akinek nincsenek szülei.
Elképzelni se tudod, milyen érzés ez, Licisca.
Mázli, hogy mindig is árva voltál.
Természetes, hogy érzéketlen vagy ebben.
Igen, igazad van. Sajnálom, padrona.
Férjezetlen árva leszek,
sosem szabadulok innen.
Ezt ma kaptam.
Mit ír?
Hogy barone Piero nem tervez leánykérést,
tekintve, hogy meghalt.
Jaj, ne!
Sajnálom, padrona!
Bár eléggé gyűlölted.
Annak mi köze van bármihez?
Gondolom, muszáj lett volna időt töltened vele a házasság során.
De veled meglóghattunk volna mondjuk kecskéket ölelgetni,
vagy akármit is csinálnak vidéken.
És ha nem tudok aludni, mesélhettél volna a konyhában.
Vagy megmasszírozol.
De ennek már vége.
Mikor apa meghal, teljesen egyedül maradok itt.
Én itt leszek.
Te vagy az utolsó szolga. Te is elmész majd.
Sosem tennék ilyet.
Szükséged van rám.
Csinálnál valamit, hogy abbahagyja?
Valami más rajtad, Licisca.
Új frizurád van?
Persze, ez pillanatok alatt meggyógyít.
Már érzem is, hogy hat.
Vidáman rohangálok körbe.
Mindent megéri kipróbálni.
Nem fogom túlélni.
Van rá esélyed.
Isten a tudója, hogy mindenkinek van.
Remélem, tudod, milyen boldoggá tett,
hogy velünk éltél, és láthattam, ahogy felnősz.
Olyan, mintha a lányom lennél...
csak szegény...
és nem olyan fontos, mint a többi, de még élő.
Licisca, uzsonnázni akarok!
Elhiszed, hogy a háromból pont ő élte túl?
Az biztos, hogy van benne spiritusz.
Nem vagy fertőzött, ugye?
- Még nem. - Azt hittem, azt jelenti a jel.
Baszki, tényleg?
Signor Eduardo számára hozok üzenetet
unokatestvérétől, a fiesolei Leonardo viscontétól.
- A Villa Santa urától? - Igen.
Hallgatunk.
Leonardo visconte meghívja Eduardo urat,
szépséges feleségét, Elissát...
Halott.
- ...lányait, Violettát, Laurettát... - Halottak.
- ...és Filoménát... - Nem halott.
...vidéki villájába.
Azt kívánja, hagyják itt a pestis sújtotta várost
és élvezzék a pihenést a gyönyörű, egészséges vidéken.
És addig maradhatnak ott, ameddig csak akarnak.
Leonardo visconte agglegény, ugye?
Apád unokatestvére?
Van jobb ötleted?
Leonardo visconte agglegény, de már nem sokáig.
Pénteken fog találkozni leendő feleségével.
Kit hívtak még meg?
Firenze legrangosabb családjait várják.
Nem halott a legtöbb?
Tájékoztasd Leonardo kuzinunkat,
hogy Eduardo lánya, Filoména örömmel meglátogatja,
és alig várom, hogy pénteken megismerhessem.
- Padrona, ezt beszéljük... - Köszönöm.
Padrona Filoména, nem hagyhatjuk itt apádat!
Ne bolondozz!
Nem hagyom ki ezt a lehetőséget.
Összejövök egy partiképes nemessel, és soha többé nem leszek egyedül.
Apád nagybeteg.
Licisca, ez a kiutunk innen.
Vidéken még nem tombol a pestis.
Ha most indulunk, van esélyünk túlélni.
Akkor megbeszéltük. Holnap hajnalban indultunk.
Nem tehetem.
Tessék?
Apád a gazdám, és nem hagyhatom cserben.
Megígértem anyádnak.
Miért tartasz be egy halottnak tett ígéretet?
Rendben, akkor maradunk itt, megbetegszünk, és meghalunk.
Majd a mennyben biztos megdicsér a megbízhatóságodért.
Boldog dögvészt kívánok!
Nem tudom, miért ragaszkodott ehhez a nagybátyám.
Maradhatnék a városban.
Firenze csupa pestis.
Gyenge szervezetednek a legapróbb érintése is a véget jelenti.
Néhány hét vidéken csodát tesz az egészségeddel.
- Hajadonok is lesznek ott. - Felvillanyozott, amikor megtudtad.
Nem miattam, miattad. Csak az egészségedet tartom szem előtt.
A nők hogy tennének egészségesebbé?
Felvidíthatnak és kiegyensúlyozhatják a testnedveidet.
A nők?
Ostobák, számítók, ellenszenvesek.
Mielőtt a nagybátyám örököse lettem, rám se néztek.
Csak Luigi meg Antonio kellett nekik.
De Luigi meghalt,
és Antonio is.
Átkozott legyek, ha hagyom, hogy egy nő hozzáérjen nagybátyám vagyonához.
Lefogadom, nem is olyan jó érzés a kiscicájuk.
Milyen érzés?
Olyan jó.
Muszáj mások előtt flagellánskodniuk?
Szerintem ez a lényeg.
Egy kicsit feltűnősködő.
Miért küldte ránk Isten a fekete halált? Itt a világvége?
Beismerem, pillanatnyilag elég sötét a helyzet.
Még az évad legjobb buliját, a Szent Mihály-napi lakomát is lemondták.
Kegyetlen ez a pestis.
Benedek nővér szerint Isten próbának vet alá minket.
A lehető legszentebbnek kell maradunk.
És ha elbukjuk a próbát?
Drágám, ha a pestissel Isten tesz próbára,
akkor a meghívás a villába a megmenekülésünk,
amit kétségtelenül szorgos imádkozásod hozott el.
Egy csodát szereztél nekünk. Mint az állatos ember hajója.
- Noére gondolsz? - Igen. Noé hajója.
A beteg Firenze az árvíz,
és Leonardo villája a kellemes hajóutunk a biztonságba
étellel, itallal
és remek társasággal.
Eléggé látszik a mellem teteje, hogy felfigyeljen?
Biztosan felfigyel majd.
Olyanok, mint két, selyembe bugyolált, húsos barack.
Kivételesen néz ki.
Mármint nem másnak, mint a többiek. Hanem nagyon szép.
Oké.
Mindenesetre az ajándékaimnak és a kelengyémnek örülni fog.
Padrona, az eszének és a szép arcának örül majd, nem a kelengyének.
Szeretni fogja önt.
És Misia, az természetesen maradjon köztünk, hogy volt...
az a kis fertőzéshullám a házban.
Természetesen.
- Igen? Oké. - Igen.
Képzelem, milyen nehéz lehetett hátrahagyni a kis...
barátodat.
De nagyon beteg volt, ugye?
És most újrakezdhetjük.
Hú, de szép vagyok!
Igen, padrona.
Szeretem az új kezdeteket.
Jó reggelt, barátaim! Üdvözlöm önöket a Villa Santában!
Üdvözlet! Nagyon örülünk, hogy itt vannak.
Üdvözletem!
Bemutatom a firenzei Pampinea úrnőt,
aki nemsokára a villa viscontessája lesz.
A csodálatos signora.
Még nagyobb öröm, mint vártam.
- Jó napot! - Sirisco vagyok, a gondnok.
Mindent tudok erről a csodálatos villa-ingatlanról.
De izgalmas!
Hoztam néhány kis ajándékot, semmi durvát.
Hol van a jegyesem, Leonardo visconte?
- Nincs itt. - Nincs itt?
Pár faluval arrébb ragadt, bort vásárol.
A díszlakomára bizonyára ideér.
Természetesen.
Addig rendezkedjen be! Kérem!
Talán jó is, ha meglátszik az érintésem a leendő otthonomon...
- Igen. - ...a leendő férjemnek.
- Kérlek, vezess a szobámba. - Igen.
Vezesd az emeleti szobába!
Vezesd te! Én az ajándékokat ellenőrzöm,
hogy senki ne nyúljon hozzájuk enyves kézzel.
Azzal kérlek, legyetek óvatosak!
- A felső szint első szobájába! - Két kézzel!
Gyorsabban!
Misia?
Tökéletes.
- Misia? - Ön mögött.
- Misia? - Jövök!
Jesszus!
Jó, hogy sok ételt hozott, és kevés vendég jött.
Fél tucat kiszállítás maradt el, és...
Hová tűnt mindenki?
- Maria halott. - Azt tudom.
- Elorára gondoltam. - Elmenekült.
- Giuseppe? - Nem hallottad az éjjel?
Meghibbant.
A mezőre ment, kiabálva, hogy érzi a halott húgát
mennydörgésként rázni a belsőjét.
Sirisco, csak mi maradtunk.
Amíg a nemesek fent játszadoznak,
mi vagyunk a szakács, gondnok, hentes, mosónő,
kamarás, lovász és mosogatólány.
Mindig is érdekeltek ezek a szakmák. Ne feledd, Calandrino még itt van!
Remek. Ha Leonardo méheket is meghívott, akkor nagy hasznát vesszük.
Csak mi tudjuk, hogy Leonardo meghalt.
Ez így kell, hogy maradjon.
Gazdátlan szolgaként céltalan az életünk.
Hacsak létfontosságúnak nem bizonyulunk az örökös számára.
Aki a menyasszony, Pampinea.
Nincs házasság, nincs öröklés. Csak idegesít.
Filoména az unokatestvére.
- Jogot formálhat a villára. - Sok kuzinja volt.
Ha híre megy, egész Toszkána iderajzik elvitatni a birtokot, a saját szolgáikkal.
Kiteszik a szűrünket.
Boldogan csókolgatom majd a kezet, ami ki akar tenni.
Hozzányúltál a sörhöz. Ott hagytam, és elvitted.
- Levittem a pincébe. - Túl hideg a pince a sörnek.
Én vezetem a birtokot.
Mi vezetjük a birtokot.
Misia!
- Sirisco! - Erre!
- Beszéljük meg a díszlakomát! - Igen, beszéljük meg.
Mivel a jegyesem nincs itt, átveszem a helyét.
- Jó kis menüt találtam ki. - Gondoltam...
A ház úrnője beszél.
- Elnézést. - Látványos kell, hogy legyen.
Hal, húsok, gyümölcsök,
sör megfűszerezve a fahéjjal, amit hoztunk.
Hűha, fahéj!
Ön igazán sok finomságot hozott, padrona!
Imádnivaló, fontos családból származik, bölcs, és...
sok fahéja van. Igazán jó parti!
Ön a főszereplő.
Igen, én vagyok.
Bölcsnek nevezett. Tudja, hogy öreg vagyok.
Padrona, semmit nem tud.
A semminél is kevesebbet tud.
Mi van, ha rájött, elmondja Leonardónak, hogy a jegyese
huszonnyolc éves,
és Leonardo felbontja az eljegyzést?
Nem tudja, hogy 28 éves.
Honnan tudhatná, mikor az arca szinte gyermeki?
És még ha rá is jönne,
én elpusztítanám.
Elpusztítanám, mielőtt akárkinek elárulhatná.
Nagyon jó gondomat viseled.
Igen.
Oké.
Huszonnyolc?
Tessék, mit mondtál?
Padrona Pampinea egy gyönyörű, intelligens, tehetséges,
extra szűz fiatal lány.
Leonardo szerencsés, hogy ilyen asszonya lesz.
Világos?
Parmena! Galambom!
Ébresztő! Elmegyünk.
Padrona, engem köt a...
Figyelj, halott. Érted?
Meghalt.
Most jártam nála, és már nem élt.
Alig egy órája voltam bent.
- Beszélt... - De már meghalt, úgyhogy...
Jaj, padrona!
A mi Eduardónk!
Nem a „mi” akárkink, te csatornapatkány!
Az én apám.
Most már én vagyok a főnök.
Indulunk.
- Akkor legalább elköszönök. - Nem.
A fekete halál elhagyja a testet, és új hordozóra les.
Túl veszélyes. Azonnal indulnunk kell.
Kaphatok legalább öt percet, hogy összegyűjtsem a holmim?
Négyet. Mert azt mondtam.
Kérem!
Adjanak enni!
Bármit!
Bűzlik.
Bármit!
Te meg mit...
Pazarlás. Meg fog halni.
Mind meghalunk.
De ő nemsokára. A közeljövőben.
De most még él.
Jobban megérdemled a kenyeret, mint ő.
Jézus abban hitt, hogy mind megérdemeljük a kenyeret.
Kérek én is. A kenyeredből.
Van saját kenyered, padrona, a csomagodban.
Van kenyerem. De a tiéd kell.
Gond van?
Add ide a kenyered!
Megérdemlem, mint bárki más, nem?
Talán jobban is.
Ha kenyeret kérek, adj a kenyeredből!
Érted?
Ne!
Mi ütött beléd, te kis hálátlan?
Nem te döntöd el, hogy kinek jár kenyér!
Odabaszott, signora!
- Szép napunk van, ugye? - Szép napunk van.
- Jó az idő. - Jó az idő.
Igen.
Imádnivaló.
Ez...
Ti vagytok az emberek?
- Igen. - Esküsztök, hogy nem vagytok betegek?
Persze, hogy nem,
mert Pampinea úrnő vagyok, Leonardo visconte jegyese.
Ő Panfilo úr, a nagyra becsült Lungarno családból,
és a felesége, Neifile asszony.
Micsoda megtiszteltetés, Pampinea úrnő!
Ön egy tünemény. A visconte nagyon szerencsés.
És Neifile asszony. Ön is egy tünemény.
A nevem Dioneo.
Azért vagyok itt, hogy a betegemet, Tindaro urat kezeljem.
Hölgyem, megtiszteltetés...
Parfümöt visel? Parfümöt visel!
- Allergiás vagyok rá. - Semmi gond. Van ott egy pad.
Pár percig erősen kell lélegeznie,
hogy megszabaduljon az allergéntől, vagy meghal.
- Még egy vendég. - Ő lesz az!
- Mosolyogjon! - Biztos ő az.
Rendben, arc kész. Nyisd ki a szád!
Nem ő az.
Sziasz...
tok.
Filoména vagyok, Eduardo lánya,
Leonardo unokatestvére.
Signora!
Vérrokon érkezett!
Rokon! Micsoda megtiszteltetés!
Üdvözlöm.
Padrona, hol van Eduardo úr?
És hol hagytad a szolgálólányod?
Nem mondhatod, hogy egész nap egyedül kocsiztál, mint egy pór?
Igen, bárcsak elhozhattam volna szolgálólányomat...
Igen.
...Liciscát,
de az az angyal még Firenzében ápolja a beteg apámat.
Igazi szent.
Imádkozni fogok apádért és a szolgálóért.
Filoménáért is! Nagyon bátor, hogy segítség nélkül utazik.
Micsoda gyönyörű, vidám csapat!
- Igen. - Sirisco, várunk további vendégeket?
Igen. Még számos embert hívtunk. Nagyon sokat.
Biztos nehéz megtudni, hogy ki kelt még útra idefelé.
Hogy kit nem vitt el a fekete halál gyors és szigorú ítélete.
Uram, kérlek, bocsáss meg nékünk
a bűnökért, amelyekért ezt a pestist küldted!
Nagyon közel áll Istenhez.
...biztosan földi önzőségünkről hozott ítéleted.
Oké, igen. És ámen.
Sirisco, kérlek, vezess minket körbe.
Igen. Tisztelt vendégeim!
Üdvözlöm önöket édes kis villánkban.
Azt hiszem, rozmaring van a parfümjében.
Kérem, kövessenek. Még számos látnivaló vár.
Idekint friss levegő várja önöket, és gyönyörködhetnek a kert szépségében.
A kapun túl erdő terül el, benne nagy fákkal és kisebb fákkal.
Javaslom, ne tévedjenek el benne. Nekem többször sikerült.
Lent a szakácsunkat, Stratiliát látják.
Köszönj, Stratilia!
Ott van. Csodás.
Ezek a sétálóutak,
amiket esti és éjszakai sétákra javaslok...
Már ha szeretnénk, hogy megkéseljenek a vidéket fosztogató banditák.
Nincs gondunk banditákkal. Félreeső hely ez.
Valamint Calandrino...
Calandrino!
A fekete halállal se volt gondunk, de itt vagyunk.
Calandrino őrzi a kaput.
A kapu nem állítja meg a halált.
Uram, kérlek, engedj minket a mennyei királyságba...
Oké, ez elég imádkozás egy napra, köszi.
Hozzunk egy szabályt, rendben?
Azért jöttünk, hogy együnk, igyunk, és várjuk a szép új jövőt.
Eleget beszéltünk a pestisről.
- Nem illik a helyhez. - Folytathatjuk?
Rendben, menjünk.
Sok látnivaló van még. Számos gyümölcsfa.
- Illetve kettő. Megkeressük. - Padrona?
- Van... - Padrona?
Van trágyadombunk, ami...
Signora Filoména?
Dioneo hozzád beszél.
Igen, padrone?
Megtisztel, de egyszerű dolgozó ember vagyok.
Apám borkereskedő volt.
Szólíthat Dioneónak.
Köszönöm, Dioneo!
És bár én természetesen úrhölgy vagyok,
tegezhetsz, és szólíthatsz a nevemen, tehát Filoménának.
Nos, akkor...
Tetszik a körbevezetés?
Most már igen.
Úgy érzem, más vagy, mint a többi lány.
Különbözöl tőlük.
Hű, köszönöm!
Gondolom, csak mindig önmagam vagyok.
- Éreztem. - Rólam beszéltek?
- Nem. - Nem.
Nézzétek, egy katica!
Igen.
Jaj, lenyeltem!
- Oké. - Lenyeltem.
- Istenem! - Mély...
- Nem kapok levegőt. - Mély lélegzet.
Mély lélegzet. Be, kettő, három.
Van ott egy pad. Be, kettő...
Be, kettő három.
Reggel sétálj velem!
Kinevették, hogy imádkoztam!
Az imádság Isten kedvence!
Sajnálom, nem arra neveltek, hogy a kertek szépségéről csacsogjak.
- Úgy kezeltek, mint egy bolondot. - Nem vagy bolond.
Isten tanításának követője vagy, és egy fénysugár az életünkben.
Tudom, hogy nehéz, de ne feledd, milyen kegyetlen Firenze,
főleg a családunk számára.
Meg kell őriznünk itt a békét.
És ami Istent illeti, itt vannak a gyönyörű imáid.
És fenntarthatjuk a cölibátust.
Az egy izmos, keresztény áldozat.
Igen, határozottan.
Megyek, lovaglok egyet.
Köszönöm.
Igen, a legfinomabb bogarak selyméből készült.
Igen, hogyne tudnék olvasni!
Igen.
Itt is van.
Azt se tudom, mi ez.
Pampa... Pam... Pa...
Hogy hívják azt a nőt?
Panfilo, akinek a felesége a jézusos...
Filoména, alkalmas az időpont a kerti sétánkhoz?
Találkozhatunk lent egy apró pillanat múlva?
Nehéz a szolgálólány nélkül öltözködni.
Abszolút. Csak nyugodtan, hölgyem.
Oké.
Nagyon szép a kert. Észrevetted, milyen jó az illata?
Mint a meleg jázmin
Méhekkel keverve
Az éjszakai égben
Micsoda gyönyörű vers!
Hogy szolgál Tindaro úr egészsége?
Kár, hogy mindig olyan beteg.
Bocsáss meg! Ritkán mondom ezt,
de nem bírom magamba fojtani, hogy egy tünemény vagy.
Ó, jaj...
Istenem, Dioneo, köszönöm! Én...
Helló!
Hello! Sétálni indultok?
Várjatok meg!
Igen, várjatok!
Oké?
Igen, oké, maradjatok pontosan ott!
Kérlek, várjatok meg!
Ha Merkúr beszélni tudna...
Várj! Maradjatok ott! Maradjatok!
- Megvártunk. - Mit műveltek?
- Rólam beszéltek? - Nem.
- Helyes. Nem is vagyok említésre méltó. - Ne mondd ezt! Egész jóképű vagy.
Ne gúnyolódj, boszorka!
Nem gúnyolódtam.
Nos, nem mondanám, hogy ő volt a kedvenc pápám.
Halak!
De jó!
Igen!
- Jóképűnek nevezett. - Igen. Nagylelkű.
Elgondolkodtam, hogy a nők talán mégse olyan gonoszak.
Az elképzelhető.
Elegáns, látszik, hogy rangos családba született.
Nem hinném, hogy elég okos hozzád.
Egyikük sem az.
A gondolat, hogy ma éjjel talán végre
együtt hálok egy nővel...
- Kérsz egyet? - Igen!
Padrone!
- Légy óvatos! Törékenyek a csontjaid. - Nem, remekül érzem magam.
Talán a gyönyörű hölgy miatt.
Na, oké!
Térj vissza a villába a többi dolgozóval!
Szólok, ha szükségem van rád.
Természetesen.
- Bocs. - Istenem!
Tiszta Dafné voltál a kútban.
Milyen volt a séta, padrone?
Egy szóban örömteli.
Filoména csupa életkedv.
Néha egy cseppet bolondos, de igen gyönyörű.
És egyszer sem kérdezett az örökségről.
Örülök, hogy jól érezted magad, mert rossz híreim vannak az állapotodról.
Mi? Mi az?
Megvizsgáltam a reggeli vizeleted.
Úgy látom, felborult a véred és a sárga epéd egyensúlya.
Valóban? De teljesen jól vagyok! Mi okozhatta ezt?
A pulzusod veszélyesen megemelkedett a kimerítő úton,
és talán egy fertőzéstől, amit a nők hoztak.
- A pestis? - Nem. Akkor el kellene mennünk.
Valami kevésbé gonosz, de így is veszélyes az érzékeny szervezetedre.
De készítettem egy gyógyteát.
Ha megiszod, szinte biztos a túlélésed.
- Kösz, Dioneo! - Nincs mit.
Pedig hosszú idő után először kezdtem magam jól érezni.
De ahogy mondani szoktad,
a testem teljességgel megbízhatatlan.
Attól tartok, ez így van.
Ez darabos!
- Az én hibám, padrone. Elnézést kérek. - Biztosan az én hibám volt.
Nem kell térdet hajtanod egy ilyen senkinek.
Halat pucoltál, signora? Tiszta halbél vagy.
Tényleg?
Jaj, de furcsa ez tőlem!
Bolond Filoména, aki azt csinálja, amihez kedve szottyan.
Micsoda élet!
Igyál vizet!
Távolabb! Átugorhat az én lelkemről a tiédre.
- Nem halhatsz meg te is! - Nem halsz meg.
Hinnünk kell Istenben.
Hiszem, hogy ez Isten akarata.
Minden más bűnünk tetejébe szapphóiak is vagyunk.
Érezzük az átkozott viszketést.
Életem legnagyobb öröme volt megosztani veled a viszketésem.
Nincs ott a panforte. Azt mondtad, ott lesz.
Még sül, padrona, de ígérem, ínycsiklandó lesz.
Milyen húst készítesz?
- Pisztrángot. - Pisztrángot? Az kizárt!
Valami elegáns kell, mint egy...
szopós malac.
Teljesen igaza van.
Szopós malac lesz.
Sajnos egy malacot két napba telik rendesen megsütni.
Habozás nélkül úgy teszünk, ahogy a signora parancsolja.
Köszönöm. Köszönöm, padrona!
Ezalatt, és ezt a legnagyobb szeretettel mondom,
átgondolnám a fogcsiszolást,
mert az első egy ici-picit
kijjebb áll, mint a másik.
Misia?
Misia!
Bassza meg!
Mi a terv? Nyers disznót eszünk? Két napig kell sütni!
Csak nagyon forró tüzet rakok.
Ha malacot akar, malacot kap. Vezető vagyok, hát kövess!
Dioneo, várhatjuk Tindarót?
Nem érzi magát valami jól.
Soha nem ura teljesen a beleinek,
de ettől most napokig nyöghet az ágytál felett.
Szar a helyzet.
De kár! Akkor már csak Leonardo visconte hiányzik az asztaltól.
Hol van?
Hogy késhet ennyit a saját vacsorájáról?
Várj! Talán megsebesült. Az logikus magyarázat lenne.
Igen. Fantasztikus, megsebesült.
Vendégeink, felszolgáljuk az első fogást, zselatinos virágokat.
Egy étvágygerjesztő egynyári előétel.
Signora Pampinea, biztosan örvendezel, hogy megismerheted a jegyesed.
Igen. Örvendezek. Pontosan.
Barátom, kicsit idegesnek tűnsz.
Csak egy hangyányit.
Miért lennél az? Mindened megvan, amit férfi kívánhat.
Gyönyörű arc, gyönyörű test, gyönyörű ruha.
Gyönyörű test?
- Átkozott! - Ez nagyon menő.
- Tetszeni fog neki. - Imádni fogja. Nagyon érdekes.
És ezen felül 28 éves is vagyok!
Egy ráncos, 28 éves vénkisasszony.
Gyanítom, hogy ezért nem mutatkozik Leonardo.
- Valaki elmondta neki a koromat. - Nincs mitől félned.
Gazdag vagy, gyönyörű, és remek házigazda.
Mit akarhatna még?
Egy fiatalabb mellű feleséget, oké,
de a többi dolog sokkal fontosabb.
Tényleg?
Tényleg.
Szopós malac.
Nem pisztrángról volt szó?
Parmena, galambom! Sajnálom, feltartottak.
Kellett keresnem egy malacot, lemészárolni, aztán majdnem tűzvész lett...
Ne!
Kérlek!
Sajnálom!
Már itt vagyok.
Oké.
Visszateszünk szépen oda.
Segítek mozogni, galambom. Sajnálom.
Ha nem sértelek meg, ízletesen kerek vagy a térdemen.
Formásabb vagyok, mint amit a ruhám látni enged.
Ezt saját szemmel is megnézném.
Doktor, nem egy vizsgálatra váró beteg vagyok.
Biztos találunk valamit, ami gyógyításra szorul.
Drágám, nem ülnél a saját helyedre?
A doktor egész nap signor Tindarót ápolta, és talán pihentetné a lábát.
Kutya baja.
Kutya bajom.
Hozz vizet!
Gyorsan felugrottál, segítőkész...
Sőt, szolgálatkész vagy, signora...
Filoména!
Tekintetbe véve, hogy mit tudok, illetve gyanítok rólad,
talán jobban jársz, ha a romantikus vágyaidat
magasabb rangú férfire irányítod.
Ha egy gazdag agglegény, mondjuk Tindaro udvarolna neked,
jobbra fordulna a sorsod.
Ez fenyegetés?
Semmiképp, drágám. Figyelmeztetés.
Tudod, mi történne, ha lelepleződnél?
Kidobnának innen. Éhen halnál, vagy még rosszabb sors várna.
Tudod, hogy mind meghalunk, ugye?
Biztosíthatlak, hogy így lesz, hamarabb, mint hinnéd.
Ezért értékelem az aggodalmad,
de a maradék időmben azt teszek, amit akarok.
A barátod szeretnék lenni,
de többé senkinek nem vagyok a szolgálója.
Jó estét, kedves barátaim!
- Padrone, pihenned kellene. - Tökéletesen vagyok, doktor.
Uram, beteg vagy.
Azóta hányok, hogy megittam az új teát, amit adtál.
De ahogy mondtad, ebből látszik, hogy működik.
Az tuti, hogy működik!
Ágyban a helyed.
A legkevésbé sem,
mert egy angyal nevetését hallottam,
és ez rávett, hogy csatlakozzam a társasághoz.
Nem leszek egész életemben gyufaáruslány.
Hölgyem, gyönyörű vagy, mint egy szilva.
Hogy is szoktad mondani, Dioneo?
Egy tünemény vagy.
Igen, ez az.
Misia!
- Mi volt benne? - Semmi.
Mi volt a hordóban?
Ne!
Dögvész! Dögvészes embert hoztál ide!
A picsába!
Nicsak, nicsak.
Úgy tűnik, a markomban van az arrogáns kis szolga.
Ki az ott?
Valami fazon.
Az Leonardo!
Akkor ide temettél egy dögvészes embert.
És mindenkinek azt mondod, hogy elutazott.
Mi a terved, te hülye barom?
Némileg csávában vagyunk.
Némileg.
Van egy világ,
ahol most egyszerűen kötünk egy kölcsönösen előnyös megállapodást.
Én nem árulom el, hogy dögvészt hoztál a villába.
Én pedig nem árulom el, hogy a dögvész már itt volt a villában,
és hogy a mélyen tisztelt Leonardo visconte már halott.
Igen.
Akkor segíts!
Jézusom!
Kérlek, finoman bánj vele!
Ekkor Fülöp katonákat küldött a Künoszkephalai-dombságra.
Flaminius nem is sejtette,
hogy Fülöp milyen közel jár.
Gondolom, nem érted az aetoliaiak bonyolult...
kapcsolatát a Római Birodalommal, ugye?
Oké. Ez egészséges.
- El tudom mesélni. Ne aggódj! - Jaj!
Bort? Van ebben még egy pohárnyi.
Ritka évjárat.
- Jól esne egy pohárral. - Nekem is.
Természetesen, signore.
Azt hiszem, Dioneo kért először.
De aztán Tindaro úr is kért.
Esetleg elfelezheted köztük.
Nem bocsátkoznék feltételezésekbe, drágám, de egy Tindaróhoz hasonló nemesnek
kifinomultabb lehet az ízlése az ilyen nüanszos borhoz.
Kétlem, mivel Dioneo apja borkereskedő volt.
- Dioneo, te ihatsz sört. - Természetesen, padrona.
- Ez nem fair. - Fair?
Ez a legkiválóbb borunk, amit csak a legkiválóbb vendégeink élvezhetnek.
Ez a dolgok rendje.
Jaj...
Mi a fene?
- A pénzeteket akarjuk. - És a nőket.
És ha van tiszta vizetek, az is kell.
Tűnjetek innen!
Miért dobálsz tányérokkal?
Hogy bántsalak.
Jól vagyok?
Segítség!
- Látod, mit tettem? - Istenem, ez undorító!
Ne!
Jaj, ne!
Agnolo bíboros?
Neifile?
Bassza meg!
Mi ütött magába?
Bár mondhatnám, hogy megszállt az ördög,
vagy hogy elfordultam Istentől,
de a helyzet még rosszabb.
A rémségek után, amiket láttam
már tudom, mi az igazság.
Isten elhagyott minket.
Neifile, te mindig olyan tiszta gyermek voltál.
Szent gyermek.
Távozz, sátán!
Távozz!
Jusson eszébe, hogy ki maga!
Elmegyünk.
De tudnotok kell,
hogy Isten meghozta végső ítéletét.
Nem jön el többször sem ő,
sem a fia.
Minden elveszett.
Dögvész!
- Ne! - Istenem!
Ne!
Jöhetne még egy kis bor.
Istenem! Ugye nem Leonardo az?
Istenem, hogy nézek ki!
- Gyönyörűen. - Jövök!
- Istenem!
Megjöttem!
A feliratot fordította: Kalmár Dávid