DECAMERONUL
FLORENȚA, ITALIA
Mâncare!
Mamă, am prins un pui!
CIUMA NEAGRĂ
Mamă!
Unde se duce?
Nu știu unde se duce.
Soția mea...
a murit!
Mi-a murit soția!
- A murit! - Ce poveste de dragoste frumoasă!
Logodnicul meu mă va iubi la fel?
Cât să se agațe de corpul tău mult timp după ce vei muri?
Desigur!
Mi-a murit soția!
- Mă ocup eu, padrona. - A murit.
Ai pus rochia de mireasă? Și tapițeriile pastorale?
- Noroc că mi-ai amintit! - A murit!
Doctore, fiica mea!
- Ajută-mă, doctore! Te rog. - Nu pot.
- Ajutor! - Lasă-mă!
- Fiica mea! - Ajutor!
Dați-mi drumul!
- Doar rugăciunea ajută. - Nici vorbă!
- Minți! - Duceți-vă dracului!
Nu ne abandona! Unde te duci?
Doctore!
- Stăpâne! - M-am încurcat.
Sosesc.
Te voi ajuta.
Tunica asta are prea multe mâneci.
- E periculoasă. - Bine.
Ce bine că te-ai trezit! Abia aștept să plecăm spre vilă.
Acest Leonardo de Fiesole e un țăran?
Vor fi gânditori serioși acolo sau doar oameni simpli?
Nu mă îndoiesc că îi vei educa.
Nu putem rămâne în Florența, sănătatea ți-e în pericol.
Aveam fecalele ca un tăciune dimineață.
Lasă-mă pe mine să decid!
- Am făcut în batistă. - Prea bine atunci. Mă uit, apoi plecăm.
Am mărturisit și m-am căit pentru asta de multe ori deja,
dar păcatul vanității atârnă greu.
Eram tare frumoasă în ziua nunții!
Ți se tăia răsuflarea.
Vanitate și orgoliu drăcesc.
Iartă-mă, părinte!
Recunosc și că am mințit. I-am zis...
- Scuze, dar ne așteaptă trăsura. - N-am terminat.
Nici n-am ajuns la lene, pizmă, ispită, haine din două feluri de fire.
Nu am vrea să ratăm ospățul pomenit în invitație.
Felurile alese se servesc la ospățul de bun-venit.
Pe urmă se servesc numai paste.
Stai! Părinte, ce canon primesc?
Facem mult până la vilă. Te poți ruga tot drumul.
Adevărat.
Ce risipă, nu?
Da.
Fiecare dintre ei e tatăl sau sora cuiva...
Cizme! Sunt ale mele!
Ce noroc pe ea!
Nu-l atinge! E tot ca ceilalți.
Ești o ciudată, Licisca.
Cum Dumnezeu îl va ajuta aia pe tata?
Bărbatul zicea că ciuma e aer spurcat ieșit din pământ după cutremur,
iar amuletele îl trimit înapoi în Iad.
Și florile?
Florile împiedică să intre în corp alt aer spurcat.
Serios? Respiri pe gură.
Hai să mă piepteni!
- Mă ocup întâi de... - Ba vii să mă piepteni!
Ce enervantă ești!
Cu pieptănul mamei!
Și el va muri, să știi.
- Nu vorbi așa! - Așa va fi.
- Voi rămâne orfană. - Nu vei fi orfană.
Vei fi o femeie adultă fără părinți.
Tu nu înțelegi cum e, Licisca. Spre norocul tău, ai fost mereu orfană.
Firește că nu te afectează acest lucru.
Ai dreptate. Iertare, padrona!
Voi fi o orfană fără soț, deci nu voi mai putea pleca de aici.
Azi am primit asta.
Ce spune?
Baronul Piero nu plănuiește să mă ceară de soție, întrucât e mort.
Nu!
Îmi pare rău, domniță.
- Deși îl urai, nu glumă. - Ce legătură are?
Mă gândeam că ar fi trebuit să petreci timp cu el în timpul căsniciei.
Dar noi două puteam să fugim și să ne giugiulim cu caprele,
sau ce se mai face pe la țară.
Noaptea puteai să-mi spui povești în bucătărie sau să-mi masezi picioarele.
Dar totul s-a năruit.
Când moare tata, voi rămâne singură aici.
Eu voi fi aici.
Toți servitorii au plecat. Vei pleca și tu.
N-aș face așa ceva.
Ai nevoie de mine.
Poți face ceva ca să înceteze?
Arăți diferit, Licisca. Ți-ai aranjat altfel părul?
Sigur, asta mă va vindeca numaidecât.
Simt că își face deja efectul.
Zburd vesel prin cameră.
Merită să încercăm orice.
Nu o să supraviețuiesc.
Ai o șansă.
Cu voia Domnului, toți avem o șansă.
Sper că știi cât de mult m-am bucurat să te am în casă de-a lungul anilor.
Te-am văzut crescând.
Chiar ești ca o fiică pentru mine...
doar săracă...
și nu la fel de importantă ca celelalte, dar încă în viață.
Licisca! Vreau o gustare.
Nu te miră că, din trei, ea a supraviețuit?
E cam apucată.
Nu ai ciumă, nu?
- Nu, încă nu. - Credeam că asta zice semnul.
La naiba! Asta zice?
Am adus un mesaj pentru signor Eduardo
de la vărul său, vicontele Leonardo de Fiesole.
- Stăpânul Villei Santa? - Da.
Ascultăm.
Vicontele Leonardo îi invită pe signor Eduardo,
- ...frumoasa sa soție Elissa... - Moartă.
- ...și fiicele lor, Violetta... - Moartă.
- ...Lauretta... - Și ea.
- ...și Filomena... - Nu e moartă.
...la vila lui de la țară.
Vrea să părăsiți orașul năpădit de ciumă
și să vă bucurați de un răgaz în frumoasa și neinfectata zonă rurală.
Și vă poftește să rămâneți cât doriți.
Vicontele Leonardo e necăsătorit, nu?
- Vărul tatălui tău? - Ai o idee mai bună?
Vicontele e necăsătorit, dar nu pentru mult timp.
Își va întâlni vineri viitoarea soție.
Cine mai e invitat?
Cele mai de vază familii din Florența.
N-au murit majoritatea?
Transmite-i stimatului văr Leonardo
că Filomena, fiica lui Eduardo, va fi încântată să participe.
Și că abia aștept să ne cunoaștem vineri.
- Să vorbim și cu... - Mulțumesc.
Nu-l putem lăsa pe tatăl tău aici.
Nu fi proastă! Nu pot să refuz o asemenea ocazie.
Cunosc un nobil eligibil, îmi ia un castel și nu mai sunt singură.
Tatăl tău e grav bolnav.
E șansa noastră să plecăm.
Ciuma nu a ajuns încă la țară.
Dacă fugim acum, poate supraviețuim.
Am stabilit, plecăm mâine în zori.
Nu pot.
Poftim?
Tatăl tău e stăpânul meu și nu-l pot lăsa la ananghie.
- I-am promis mamei tale. - A murit. De ce să te ții de cuvânt?
Bine, rămânem aici, ne îmbolnăvim și murim.
În Rai, te va felicita că te-ai ținut de cuvânt.
Ciumă plăcută!
Oare de ce ține unchiul meu să merg la vila asta afurisită?
Mai bine rămâneam în oraș.
Ciuma e pretutindeni în Florența.
Cum ești fragil, ți-ar putea fi fatală.
O lună la țară va face minuni pentru sănătatea ta.
- Vor fi și femei nemăritate. - Ți s-au aprins ochii când ai auzit.
Mă gândeam la tine, nu la mine. Mă preocupă doar sănătatea ta.
Cum m-ar face femeile mai sănătos?
Îți vor ridica moralul și îți vor echilibra umorile.
Femeile? Sunt ignorante, calculate și lipsite de compasiune.
Înainte să-mi moștenesc unchiul, mă ignorau complet.
Ziceau întruna „Luigi în sus” și „Antonio în jos”.
Dar Luigi a murit,
la fel și Antonio.
Să fiu al naibii dacă las vreo femeie să se atingă de averea unchiului meu!
Pun rămășag că păsăricile lor nu sunt mare lucru.
Tu ce zici?
Sunt mare lucru.
E necesar să se autoflageleze în public?
- Domnul e mare. - Păi asta e ideea.
Se cam dau în spectacol.
De ce ne-a trimis Dumnezeu ciuma? Se sfârșește lumea?
Recunosc, lumea pare cam sumbră acum.
Au anulat și sărbătoarea Sfântului Mihail, marele eveniment social al anului.
Ciuma nu se îndură de noi?
Sora Benedict spune că Dumnezeu ne pune la încercare.
Trebuie să fim cât mai smeriți.
Dacă nu ne arătăm vrednici?
Dacă ne pune la încercare prin ciumă,
invitația la vilă e salvarea noastră
și se datorează rugăciunilor tale sârguincioase.
Ai pricinuit un miracol. Ca acel om cu corabia cu animale.
- Noe? - Întocmai, corabia lui Noe.
Florența năpădită de molimă e potopul,
iar șederea la vila lui Leonardo e plăcutul nostru drum către salvare,
cu mâncare, băutură și companie plăcută.
Mi se văd sânii destul cât să trezească interesul?
Sigur trezesc interesul.
Sunt ca două piersici cărnoase, învelite în mătase. Arăți extraordinar.
Nu în sensul de „diferit”, ci în sensul de „extrem de bine”.
Bine.
Oricum, darurile mele îi vor încânta. Și zestrea la fel.
Inteligența și chipul tău frumos îl vor încânta, nu zestrea.
Te va adora.
Misia, ar fi bine să rămână între noi...
că a fost un val de îmbolnăviri în casă.
Bineînțeles.
- Bine. - Da.
Îmi închipui că ți-a fost greu să-ți părăsești... micuța prietenă.
Dar era foarte bolnavă, nu?
Și acum va urma un nou început.
Ce bine arată!
Da, domniță.
Îmi plac noile începuturi.
Bună dimineața, dragi prieteni! Bun-venit la Villa Santa!
Bun-venit! Ne bucurăm să vă primim aici.
Bun-venit!
V-o prezint pe signora Pampinea din Florența, viitoarea vicontesă.
Scumpă domniță, sunt și mai încântat decât am spus deja.
- Bună ziua! - Eu sunt Sirisco, vechilul.
Vă pot spune absolut orice despre frumoasa noastră vilă.
Ce bucurie!
Am adus cadouri de nuntă. Nu e mare lucru. Unde e logodnicul meu, vicontele Leonardo?
- Nu e aici. - Nu e?
E după vin, la câteva orașe de aici.
Va ajunge cu siguranță la ospățul de bun-venit.
Desigur.
Între timp, hai să vă instalați! Vă rog.
Ar trebui să mă instalez și să-mi personalizez viitorul cămin...
- Da. - Pentru viitorul soț.
- Te rog să mă conduci în camera mea. - Da.
Du-o în prima cameră de sus!
Du-o tu! Eu mă asigur că așezați cadourile cum se cuvine și că nu dispare nimic.
- Aveți grijă cu ăla! - Mai ușor cu alea!
- Prima cameră de la ultimul etaj. - Cu două mâini!
Mai repede!
Misia?
Perfect.
- Misia! - Sunt aici.
- Misia! - Vin.
Doamne! Bine că a adus atât de multe și că au venit atât de puțini invitați!
Am avut șase livrări eșuate și...
- Și restul? - Maria a murit.
- Știu. Mă refeream la slujnica Elora. - A fugit.
- Și Giuseppe? - L-ai auzit aseară? L-a înnebunit frica.
Striga pe câmp că vocea surorii sale care a murit vibrează în el ca un tunet.
Suntem doar noi, Sirisco.
Sus, nobilii se joacă de-a gospodăria,
iar noi facem pe bucătarul, vechilul, măcelarul, spălătoreasa,
șambelanul, grăjdarul și spălătoarea de vase.
Abia așteptam să fac toate astea.
Uiți că îl mai avem pe Calandrino!
Minunat! Dacă printre oaspeți e vreo albină, ne va fi de mare folos.
Doar noi doi știm că Leonardo a murit. Să păstrăm cât mai mult secretul.
Doi servitori fără stăpân sunt de prisos.
Să devenim indispensabili moștenitorilor!
Logodnicei, signora Pampinea.
Nu s-au luat, nu-l va moșteni. E doar o pacoste.
Filomena îi e verișoară.
- L-ar putea moșteni. - Stăpânul avea mulți veri.
Când se află, hulpavi din întreaga Toscană și slugile lor vor veni să revendice vila.
Ne vor arunca în stradă.
Mă voi ploconi în fața oricui nu ne aruncă în stradă.
Ai mutat berea. Nu mai e unde am lăsat-o eu.
- Am mutat-o în pivniță. - E prea rece pentru bere în pivniță.
- Eu conduc această moșie. - Noi o conducem.
Misia!
- Sirisco! - Aici.
- Să vorbim despre ospățul de bun-venit. - Da, să vorbim.
Cum logodnicul meu nu e aici, e logic să intervin eu.
- Am făcut un meniu grozav. - Mă gândeam...
Vorbește stăpâna casei.
- Mă scuzați. - Vreau să fie spectaculos.
Să servim pește, carne, fructe, bere cu scorțișoară.
Scorțișoară!
Ai daruri din belșug, domniță.
Ești frumoasă, de familie bună, ești înțeleaptă...
Ai adus și scorțișoară. Ce partidă!
Ești fără egal.
Da, sunt.
- M-a numit înțeleaptă. Știe că-s bătrână. - Nu știe nimic, domniță.
Nu știe nimic.
Dacă știe și îi spune lui Leonardo că viitoarea lui soție are 28 de ani,
iar Leonardo rupe logodna?
Nu știe că ai 28 de ani.
Cum ar putea, când ai o față de bebeluș?
În plus, chiar dacă ar ști,
l-aș stârpi.
L-aș stârpi înainte să apuce să spună cuiva.
Câtă grijă ai de mine!
- Da. - Bine.
Douăzeci și opt?
Ai spus ceva?
Domnița Pampinea e o femeie frumoasă, inteligentă, capabilă și feciorelnică.
Leonardo e norocos că se însoară cu ea.
Ne-am înțeles?
Parmena, porumbița mea!
Trezește-te! Plecăm.
Domniță, îndatoririle mele sunt...
E mort. Pricepi?
A murit.
Tocmai m-am dus la el și murise.
- Nu e o oră de când l-am văzut. Zicea... - Acum a murit, deci...
Padrona!
Eduardo al nostru!
Nu e Eduardo al nostru, lighioană! E tatăl meu.
Eu dictez de-acum înainte.
Plecăm.
- Trebuie măcar să-mi iau rămas-bun. - Nu.
Ciuma părăsește corpul și caută o nouă gazdă.
E prea periculos. Plecăm imediat.
Mă lași cinci minute să-mi adun lucrurile?
Patru. Fiindcă așa zic eu.
Vă rog...
dați-mi niște mâncare!
Orice.
Pute.
Orice.
Ce faci...
E o risipă. O să moară.
Cu toții vom muri.
El va muri imediat. Sfârșitul îi e aproape.
Dar e încă în viață.
Meriți pâinea mai mult decât el.
Isus nu credea că vreun om merită pâine mai mult decât altul.
Vreau din pâinea ta.
Ai pâine în boccea, domniță.
Am pâine. Dar vreau pâinea ta.
E o problemă?
Dă-mi pâinea ta!
O merit la fel de mult ca oricine, nu?
Ba poate mai mult.
Dă-mi pâinea când ți-o cer!
Da?
Nu!
Ce te-a apucat, ingrată mică?
Nu tu decizi cine primește pâine!
Așa, signora.
- Ce zi minunată, nu? - E o zi minunată.
- E o perioadă minunată a anului. - Așa e.
Da.
Minunată.
Voi sunteți ceilalți oameni?
- Noi suntem. - Jurați că nu aveți ciumă?
Sigur că nu avem.
Eu sunt Pampinea, logodnica vicontelui Leonardo.
El e signor Panfilo, din stimata familie Lungarno,
iar ea e soția sa, signora Neifile.
E o mare plăcere, signora Pampinea.
Ești răpitoare. Vicontele e un om foarte norocos.
Și signora Neifile. Și tu ești răpitoare.
Numele meu e Dioneo. Mă aflu aici doar pentru pacientul meu, signor Tindaro.
Doamna mea, e o plăcere.
Miroși a parfum? Miroase a parfum.
- Am intoleranță. - Va fi bine.
E o bancă chiar aici.
Trebuie să respire adânc ca să scape de alergen, ori ar putea muri.
- Încă un oaspete. - El e!
- Arăți superb. Zâmbește! - El e.
Bărbia e acoperită. Deschide gura!
Nu e el.
Bună...
ziua.
Sunt Filomena din familia lui Eduardo,
vărul lui Leonardo.
Signora!
A venit cineva din familie.
O rudă. Ce onoare!
Bun-venit!
Unde e signor Eduardo, padrona?
Unde Dumnezeu ți-e camerista?
Ai mânat toată ziua singură, ca un țăran?
Aș fi vrut să-mi fi aduc camerista.
Da.
Dar îngerul de Licisca a rămas la Florența.
E la căpătâiul tatălui meu bolnav. E o sfântă.
Mă voi ruga pentru tatăl și camerista ta.
Să ne rugăm și pentru Filomena. A avut curaj să călătorească fără ajutor.
Uitați ce grup frumos și vesel!
- Da. - Crezi că mai vine cineva, Sirisco?
Da. Au mai fost invitați mulți alții.
Dar e greu de știut cine e pe drum, cine va sosi.
Cine nu a fost răpus rapid de ciuma cea neiertătoare.
Doamne, te rog să ne ierți pentru păcatele care au adus această molimă îngrozitoare...
E foarte credincioasă.
...care e o pedeapsă pentru egoismul nostru.
Bine, gata. Amin!
Sirisco, hai să dăm un tur!
Da. Onorații mei oaspeți, bun-venit la încântătoarea noastră vilă!
Cred că parfumul era cu rozmarin.
Vă rog, urmați-mă! Mai avem multe de explorat.
Aici puteți respira aer curat și vă puteți bucura de priveliște.
Dincolo de poartă e o pădure cu copaci mari și mici.
Vedeți să nu vă pierdeți! Eu m-am pierdut de câteva ori.
Ea e bucătăreasa noastră, Stratilia! Salută oaspeții, Stratilia!
Uite-o! Minunat.
În această grădină vă puteți plimba. Vă recomand o plimbare de seară...
Da, dacă vrei să fii înjunghiat de bandiții care cutreieră prin zonă.
N-am avut probleme cu bandiții. Suntem prea izolați.
În plus, Calandrino... Calandrino!
Nici cu ciuma n-am avut probleme înainte, dar acum avem.
- Calandrino veghează poarta. - Poarta nu stăvilește moartea.
Doamne, lasă-ne să intrăm în Împărăția Cerurilor...
Ne-am rugat destul pe ziua de azi, ajunge.
- Să stabilim ceva! - Da.
Am venit aici să bem și să mâncăm și să ne gândim un viitor luminos.
Nu vom mai vorbi despre ciumă.
- Ne strică buna dispoziție. - Continuăm?
Da. Haideți!
Avem multe de văzut. Sunt mulți pomi fructiferi.
- De fapt, sunt doar doi. Sper să-i găsim. - Padrona!
- E o grămadă de bălegar, care...
Signora Filomena?
- Suntem... - Îți vorbește Dioneo.
- Suntem mândri de ea. - Da, padrone.
Mă flatezi, dar eu sunt un om simplu.
Tata era negustor de vinuri. Îmi poți spune Dioneo.
Mulțumesc, Dioneo.
Deși sunt de viță nobilă, desigur,
îmi poți spune pe nume, Filomena.
Bine.
Îți place turul?
Acum, da.
Am senzația că nu ești ca celelalte fete.
Ești diferită.
Îți mulțumesc.
Da, pentru că sunt mereu eu însămi.
- Simt. - Mă bârfiți?
- Nu. - Nu.
Uite o gărgăriță!
Da.
Nu! Am înghițit-o.
- Trage aer... - Am înghițit-o.
- Aoleu! - Adânc...
- Nu respir. - Gata.
- Trage adânc! - Nu pot.
Respiră adânc! Inspirăm, doi, trei.
E o bancă pe aici. Inspirăm, doi...
Inspirăm, doi, trei.
Hai să ne plimbăm mâine-dimineață!
Râd de mine fiindcă mă rog. Rugăciunea e pe placul Domnului!
Regret, dar n-am fost învățată să vorbesc la nesfârșit despre grădini.
- M-au făcut să mă simt ca o ciudată. - Nu ești o ciudată.
Propovăduiești învățătura Domnului și aduci bucurie celor din jur.
Știu că e greu, dar gândește-te ce sumbru e în Florența, mai ales pentru ai noștri.
Vom supraviețui fiind împăciuitori.
Cât privește judecata Domnului, tu te rogi pentru noi.
Și ne ținem de legământul de castitate.
E un sacrificiu însemnat în ochii Domnului.
Așa este.
Eu mă duc să călăresc.
Mulțumesc.
Da, e din mătase făcută de cei mai de soi viermi.
Bineînțeles că știu să citesc.
Da.
Uite-o!
Nu știu ce e asta.
Pampa... Pam... Pa...
Cum naiba o cheamă?
Panfilo, cel cu soția cucernică.
Filomena, e un moment potrivit să ne plimbăm?
Putem să ne vedem jos în câteva secunde?
E greu să te îmbraci când n-ai cameristă.
Absolut. Nu te zoresc.
Bine.
E minunat aici. Ai observat ce frumos miroase?
Parfum de iasomie
Și zumzet de albine
În văzduhul nopții
Ce poem minunat!
Cum se simte signor Tindaro?
Păcat că e bolnav tot timpul!
Iartă-mă, nu îmi stă în obicei,
dar trebuie să-ți spun că ești răpitoare în lumina asta.
Măi să fie...
Mulțumesc, Dioneo. Eu...
Salutare!
Mergeți să vă plimbați?
Așteptați-mă!
Așteptați!
Bine?
Stați pe loc!
Vă rog, așteptați-mă!
De s-ar putea mai repejor...
Stați pe loc!
- Am așteptat. - Ce faceți? Vorbiți despre mine?
- Nu. - Bine. Oricum nu e nimic de zis.
- Nu vorbi așa, Tindaro! Ești chipeș. - Nu râde de mine, scorpie!
Nu râdeam.
Nu pot spune că e preferatul meu dintre papi.
Pește!
Minunat!
Da!
- A zis că sunt chipeș. - Da, e mărinimoasă.
M-am mai gândit, poate că femeile nu sunt malefice.
E o posibilitate.
E distinsă. Se vede că e de viță nobilă.
- Nu e destul de deșteaptă pentru tine. - Nicio femeie nu e.
Când te gândești că ar putea fi noaptea cea mare,
când mă voi împreuna cu o femeie!
- Vrei și tu unul? - Da.
Padrone!
Ai grijă! Ai oasele extrem de fragile.
Nu, mă simt excelent.
- Poate datorită companiei acestei nimfe. - Gata!
Întoarce-te la vilă cu slujitorii!
- Te anunț dacă am nevoie de tine. - Desigur.
- Scuze! - Aoleu!
Arătai exact ca Daphne mai devreme.
Cum a fost plimbarea, padrone?
Pe scurt, minunată.
Filomena e plină de viață.
E o zână nebunatică, dar e foarte frumoasă.
Nici n-a pomenit despre moștenire.
Mă bucur că te-ai distrat.
Am vești proaste despre sănătatea ta.
Ce e?
Ți-am examinat urina de dimineață.
Se pare că ai un dezechilibru între umoarea roșie și cea galbenă.
Serios? Dar mă simt excelent. Care ar putea fi cauza?
Ți-a crescut pulsul din cauza acestei călătorii istovitoare
și poate din cauza unei infecții aduse de vreo femeie.
- Ciumă? - Nu. Atunci ar trebui să plecăm.
Ceva mai puțin grav, dar totuși periculos pentru cineva atât de fragil.
Ți-am pregătit un ceai medicinal.
Dacă-l bei, te asigur că vei supraviețui.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
După atâta timp, tocmai mă simțeam și eu bine.
Însă precum îmi reamintești mereu,
corpul mă trădează.
Din păcate, așa e.
Conține bucățele.
A fost vina mea, padrone. Îmi cer scuze.
E vina mea. Nu te înclina în fața unui fraier ca mine!
Ai curățat pește? Ești plină de mațe de pește.
Da?
Ce extravaganță din partea mea!
Nebunatica de Filomena își face de cap.
Ce viață!
Trebuie să bei apă.
Stai mai departe, să nu treacă din sufletul meu într-al tău.
- Nu vreau să mori și tu. - Nu o să mori.
- Să avem încredere în Dumnezeu. - Cred că asta e voia lui Dumnezeu.
Pe lângă alte păcate, l-am comis și pe cel al safismului.
Ne încearcă pofte necurate.
Marea mea bucurie a fost să-mi urmez aceste pofte cu tine.
Nu ați adus panforte. Ai zis că îl serviți.
E încă la copt. Promit că va fi delicios.
- Care e felul principal? - Păstrăv.
Păstrăv? Nu.
De ce nu facem ceva mai rafinat, de exemplu...
purceluș de lapte?
Ai mare dreptate.
Purceluș facem.
Din păcate, durează două zile să frigem un porc.
Îi vom face domniței pe plac fără să ne codim.
Mulțumesc, padrona.
Între timp, și o spun cu toată dragostea,
eu mi-aș pili dinții,
pentru că unul dintre cei din față e mai proeminent decât celălalt.
Misia!
Rahat!
Vrei să le dai porc crud? Durează două zile să-l pregătești.
O să întețesc focul.
Dacă vrea porc, va mânca porc. Eu sunt șefa, așa că urmează-mă!
Dioneo, îl așteptăm pe Tindaro?
Nu se simte prea bine.
Nu-și controlează bine vintrele nicicând.
Dar acum stă cu zilele pe oala de noapte. Situația e căcăcioasă.
Păcat! Atunci, lipsește doar vicontele Leonardo.
Unde e?
Cum poate să întârzie la cină? E gazda.
Stai! Poate e rănit. E o explicație plauzibilă.
E plauzibil, nu? Fantastic, e rănit!
Dragi oaspeți, vă invit la primul fel, flori în gelatină.
E un aperitiv din plante, care vă va deschide apetitul.
Signora Pampinea, cred că abia aștepți să-ți cunoști logodnicul.
Da, abia aștept.
Pari să ai emoții.
Puțin.
De ce să ai emoții? Îi oferi tot ce își poate dori.
Ai un chip frumos, un corp superb și o rochie minunată.
Un corp superb?
- Blestemat! - M-ai dat gata!
- O să-i placă la nebunie. - Da, ce interesant!
În plus, am 28 de ani.
Sunt o fecioară stafidită de 28 de ani.
Cred că de asta nu a venit Leonardo.
- I-a zis cineva că sunt bătrână. - N-ai de ce să-ți faci griji.
Ești bogată, frumoasă și o gazdă perfectă. Ce și-ar mai putea dori?
O soție cu sânii fragezi, dar celelalte calități atârnă mai greu.
- Credeți? - Da.
Purceluș de lapte.
Parcă mâncam păstrăv.
Porumbițo, iartă-mă că am întârziat!
A trebuit să alerg după un purcel, să-l omor. Apoi, l-am pârlit...
Nu!
Te rog.
Îmi pare rău.
Am sosit.
Bine.
Va trebui să te duc în altă parte. Îmi pare rău, porumbițo.
Rotunjimile tale îmi dezmiardă genunchiul.
Mersi. Sunt mai plinuță decât se vede prin rochie.
Cred că trebuie să mă conving.
Doctore, sunt o pacientă care are nevoie de un consult.
Sigur voi găsi ceva ce trebuie oblojit.
Scumpo, n-ai vrea să stai pe locul tău?
Doctorul l-a îngrijit toată ziua pe Tindaro.
- Poate vrea să-și odihnească picioarele. - Se descurcă.
Mă descurc.
Adu-ne apă!
Ai sărit imediat să ajuți...
și să slujești, signora.
Filomena!
Având în vedere ce știu sau cred că știu despre tine,
ar fi în interesul tău să cauți afecțiunea cuiva de viță nobilă.
Dacă ai pune mâna pe un burlac bogat ca Tindaro,
ai sfârși mai bine.
- Mă ameninți? - Doamne ferește! Te pun în gardă.
Știi ce ai păți dacă ar afla cine ești?
Te-ar da afară. Ai muri de foame... sau mai rău.
Știi că vom muri cu toții, nu?
Te asigur că vom muri. Mai repede decât crezi.
Îți mulțumesc pentru grijă,
dar o să-mi fac de cap în timpul care mi-a mai rămas.
Vreau să fim prieteni,
dar nu mai sunt servitoarea nimănui.
Bună seara, prieteni!
Ar trebui să te odihnești.
Sunt sănătos tun.
Ești grav bolnav.
Am vomitat întruna după ce mi-ai dat ceaiul ăla.
Precum ai spus, asta înseamnă că are efect.
Are cu siguranță efect.
Trebuie să stai în pat.
Nu trebuie, căci am auzit un înger râzând și m-a inspirat să mă alătur petrecerii.
Nu vreau să stau izolat toată viața.
În seara asta ești de o frumusețe ispititoare.
Dioneo, ce spui tu femeilor?
Ești răpitoare.
Da, ăsta e cuvântul.
Nu!
Misia!
- Ce e în butoi? - Nimic.
Ce era în butoi?
Nu!
Ciumă! Ai adus o ciumată aici.
- Fir-ar să fie! - Ia te uită!
Se pare că o am la mână pe slujnicuța cea neobrăzată.
Cine e ăla?
Un om.
E Leonardo.
Tu ai îngropat un ciumat aici.
Și le spui tuturor că e plecat.
Ce e în capul tău, smintitule?
Am dat de belea.
Așa e.
Dar am putea
să facem un pact reciproc avantajos.
Eu nu spun nimănui că ai adus ciuma aici.
Iar eu nu spun nimănui că ciuma era deja aici
și că stimatul viconte Leonardo e mort.
Da.
Acum, ajută-mă!
Fir-ar să fie!
Te rog, fii blând cu ea!
Atunci și-a trimis Filip trupele să cucerească Cyonoscephalae.
Flamininus habar nu avea cât de aproape era Filip.
Tu nu înțelegi relația complexă dintre Liga Etoliană...
și Imperiul Roman, nu-i așa?
Bravo! E sănătos.
- Îți explic, stai liniștită! - Aoleu!
Vin? Mai e un pahar.
E un vin foarte rar.
- Aș vrea un pahar. - Și eu aș vrea.
Sigur, signore.
- Dioneo a spus primul că vrea. - Dar apoi a zis și Tindaro că vrea.
Ai putea să-l împarți.
N-aș vrea să fac asumpții nefondate,
dar un nobil ca Tindaro are un palat fin, mai apt pentru a savura acest vin.
Mă îndoiesc, pentru că tatăl lui Dioneo era negustor de vinuri.
Dioneo, poți să bei niște bere.
Desigur, padrona.
- Nu e drept. - Drept?
E un vin rafinat, care trebuie savurat de cei mai rafinați oaspeți.
Asta e rânduiala.
Vai...
Ce dracu'?
- Dați-ne banii! - Și femeile.
Dacă aveți apă curată, vrem și din aia.
Plecați!
- De ce arunci cu farfurii în mine? - Să te lovesc.
Sunt teafăr?
Ajută-mă!
- Ai văzut ce am făcut? - Ce scârbos!
Nu!
Cardinalul Agnolo?
Neifile?
Futu-i!
Ce te-a apucat?
Aș vrea să spun că sunt posedat de diavol
sau că m-a părăsit credința,
dar e ceva mult mai rău.
După ce am văzut atâtea orori,
am ajuns să cunosc adevărul.
Dumnezeu ne-a abandonat.
Neifile, ai fost mereu o copilă neprihănită.
O sfântă.
Dispari, Satană!
Dispari!
Calm! Adu-ți amintește cine ești!
Plecăm!
Plecăm.
Dar să știți
că Dumnezeu a împlinit Judecata de Apoi.
Și nu va mai veni...
nici El, nici Fiul.
Totul e pierdut.
Are ciumă!
- Nu! - Doamne!
Nu!
Doamne!
Trebuie să mai beau niște vin.
Doamne! Nu e Leonardo, nu?
Arăt ca dracu'!
- Arăți bine. - Vin!
- Doamne!
Am sosit.
Subtitrarea: George Georgescu