FLORENS, ITALIEN 1348
Mat!
Mamma, jag fångade en kyckling!
DIGERDÖDEN
Mamma!
Vart ska jag ta henne?
Jag vet inte vart hon ska.
Min hustru...
Hon är död!
Min hustru är död!
- Hon är död! - Vilken vacker kärlekshistoria.
Tror du att min trolovade älskar mig så?
Så att han klamrar sig fast vid er när ni har dött?
Självklart!
Min hustru är död!
Jag ordnar det, padrona.
Är brudklänningen med?
Har du packat mina pastorala gobelänger?
Vilken tur att ni påminde mig!
Doktorn, min dotter.
- Snälla doktorn, hjälp! - Jag kan inte.
- Vi behöver hjälp! - Låt mig vara.
- Min dotter. - Släpp mig!
Endast böner kan rädda er.
- Nej! - Ni ljuger!
- Försvinn! - Ni ljuger!
Spring inte iväg! Vart ska ni?
Doktorn!
- Padrone? - Jag sitter fast.
Ingen fara, jag kommer.
Jag hjälper er.
Tunikan har för många ärmar.
- Den är inte säker. - Så där.
Aj!
Bra att ni är uppe, padrone Tindaro. Jag vill komma iväg.
Den här Leonardo av Fiesole, är han en landsbygdsman?
Finns det några tänkare där, eller är allihop enfaldiga?
Ni kommer säkert att utbilda dem.
Vi kan inte riskera er hälsa i Florens längre.
Min avföring såg extra svart ut i morse.
- Låt mig bedöma er avföring. - Den är i näsduken.
Jaha, perfekt. Jag tar en titt, sedan åker vi.
Jag vet att jag har biktat mig och gjort bot många gånger,
men fåfängans synd tynger min själ.
Hur vacker jag var på min bröllopsdag. Jag var magnifik.
Fåfänga och ondskefullt högmod.
Förlåt mig, fader. Jag måste erkänna en lögn också.
Jag vill inte avbryta, men vagnen väntar.
Jag är inte klar. Jag har inte nämnt lättja, avund,
tyg av olika garn, frestelse.
Neifile, inbjudan nämnde en middag som vi inte vill missa.
Välkomstmiddagar har alltid den bästa maten.
Sedan får man bara pasta.
Vänta. Fader, vad är min botgöring?
Resan till villan är lång. Du kan be hela vägen.
Det stämmer!
- Vilket slöseri, eller hur? - Ja.
Alla är någons far eller syster eller...
Stövlar! Mina!
Lyckost.
Rör honom inte. Han är en av dem.
Du är knäpp, Licisca.
Hur i hela friden ska det där göra honom friskare?
Den där mannen sa att pesten är ond luft som frigjorts av skalven,
och amuletterna kan skicka den onda luften tillbaka till helvetet.
Och blommorna?
De hindrar mer ond luft från att komma in i kroppen.
Jaså, det säger du?
Borsta mitt hår.
- Jag ska titta till er... - Borsta mitt hår.
Du är så jobbig.
Kan du ta mors kam?
Han kommer också att dö.
- Säg inte så. - Det är så.
- Då blir jag föräldralös. - Ni blir inte föräldralös.
Ni blir en vuxen kvinna utan föräldrar.
Du har ingen aning om hur det känns, Licisca.
Du har tur som varit föräldralös jämt. Du förstår inte det här.
Ni har rätt. Förlåt mig, padrona.
Jag blir föräldralös utan en make,
så jag kommer aldrig härifrån. Jag fick det här idag.
Vad står det?
Baron Piero kommer inte att fria just nu, eftersom han är död.
Åh, nej. Jag beklagar, padrona.
- Fast ni avskydde ju honom. - Vad har det med saken att göra?
Jag tänkte bara att ni skulle ha umgåtts en del med honom
under äktenskapet.
Men du och jag hade kunnat smyga ut och krama getter
eller vad de nu gör på landet.
Om jag inte kunde sova skulle du berätta historier.
Eller massera mina fötter.
Allt det är borta nu.
När far dör är jag fast här, alldeles ensam.
Jag finns här.
Du är den enda tjänaren kvar, du går nog också.
Det skulle jag inte göra.
Ni behöver mig.
Kan du göra något så att han slutar?
Du ser annorlunda ut, Licisca.
Har du bytt frisyr?
Visst, det här botar mig på momangen.
Jag känner redan att det fungerar.
Jag springer glatt omkring i rummet.
Allt är värt ett försök.
Jag kommer inte att klara mig.
Ni har en chans. Om Gud vill har vi alla en chans.
Jag hoppas du vet att jag har uppskattat att ha dig här hemma alla dessa år.
Att se dig växa upp.
Du är som en dotter för mig...
...men fattig...
...och inte lika viktig som de andra, men fortfarande vid liv.
Licisca, jag behöver äta något.
Kan du förstå att hon överlevde av de tre?
Hon är sannerligen temperamentsfull.
Ni har den inte, va?
- Inte än. - Jag trodde att det där betydde ja.
Tusan, gör det?
Jag har ett meddelande till signore Eduardo,
från hans kusin, vicomte Leonardo av Fiesole.
- Villa Santas herre? - Ja.
Vi lyssnar.
Vicomte Leonardo önskar bjuda in signore Eduardo,
hans hustru signora Elissa...
Död.
- ...döttrarna Violetta... - Död.
- ...Lauretta... - Död.
- ...och Filomena... - Inte död.
...till sin lantliga villa.
Han vill att ni ska lämna den pestdrabbade staden
och åtnjuta en respit på den osmittade landsbygden.
Ni får stanna så länge ni vill.
Vicomte Leonardo är ogift, inte sant?
- Er fars kusin? - Har du några bättre idéer?
Vicomte Leonardo är ogift, men inte länge till.
Han ska träffa sin blivande brud på fredag.
- Vilka fler är inbjudna? - Många av Florens framstående familjer.
Är inte de flesta döda?
Meddela vår käre kusin Leonardo
att Eduardos dotter Filomena väldigt gärna kommer,
och att jag ser fram emot att träffas på fredag.
- Låt oss diskutera det med... - Tack.
Padrona Filomena, vi kan inte lämna er far här.
Var inte fånig. Jag tackar inte nej till den här möjligheten.
Jag träffar en ogift adelsman, får ett slott och är aldrig mer ensam.
Er far är svårt sjuk.
Licisca, det här är vår väg ut.
Pesten har inte nått landsbygden än. Om vi åker nu, kan vi överleva.
Då är det avgjort. Vi åker i gryningen.
Jag kan inte.
Ursäkta?
Er far är min herre. Jag kan inte lämna honom i nöd.
Jag lovade er mor.
Varför ska du hålla löftet när hon är död?
Nåväl. Vi stannar här, blir sjuka och dör.
När vi ses i himlen gläds hon nog åt att du höll ditt löfte.
Glad pest!
Jag vet inte ens varför farbror ville ha mig till villan.
- Vi kan lika gärna stanna här. - Pesten finns överallt i Florens.
Med er bräckliga fysik kan minsta smitta vara ödesdiger.
Några veckor på landet gör underverk för hälsan.
- Det finns ogifta kvinnor där. - Du lyste upp när du hörde det.
Inte för min skull, för er! Jag vill bara det bästa för er hälsa.
Hur ska kvinnor hjälpa min hälsa?
De kan höja humöret och balansera kroppsvätskorna.
Kvinnor? Dumma, beräknande, osympatiska.
De såg mig inte ens innan jag blev farbrors arvinge.
Det var bara Luigi hit och Antonio dit.
Men Luigi är död,
och Antonio likaså.
Och jag låter ingen kvinna komma åt farbrors förmögenhet.
Deras kissemurror är nog inte ens särskilt sköna.
Hur känns de?
Väldigt sköna.
Måste flagellanterna göra det så öppet?
- Det är nog poängen. - Det är lite skrytsamt.
Varför skickar Gud pesten på oss? Ska världen gå under?
Jag medger att världen känns en smula dyster just nu.
Tänk att de ställde in sankt Mikaels fest, säsongens största tillställning.
Visar denna pest ingen nåd?
Syster Benedict säger att det är en prövning från Gud.
Vi måste förbli så fromma som möjligt.
Men tänk om vi misslyckas?
Älskling, om pesten är Guds test
så är vår inbjudan till villan vår räddning,
tveklöst tack vare dina ihärdiga böner.
Du gav oss ett mirakel. Som djurmannen och hans båt.
- Noa? - Just det. Noas båt.
Det förpestade Florens är syndafloden,
och Leonardos villa är vår förtjusande väg till säkerhet,
med mat, dryck och trevligt sällskap.
Visar jag tillräckligt för att väcka intresse?
Absolut.
De är som två köttiga persikor insvepta i silke.
Ni ser exceptionell ut.
Inte som i "annorlunda", bara väldigt bra.
Då så.
Nåväl, mina gåvor och min hemgift kommer att behaga honom.
Padrona, er kvickhet och ert fagra anlete kommer att behaga honom.
Han kommer att älska er.
Och Misia, vi säger förstås inget om...
...att vi hade det där lilla sjukdomsutbrottet i huset.
Självklart.
- Då så. - Ja.
Jag antar att det var svårt för dig att lämna din lilla...
...vän?
Men hon var väldigt sjuk, inte sant?
Och nu får vi en nystart!
- Det ser bra ut. - Ja, padrona.
Jag älskar nystarter.
God morgon, kära vänner. Välkomna till Villa Santa.
Välkomna. Vi är så glada att välkomna er hit.
Välkomna.
Jag vill presentera signora Pampinea från Florens,
villans blivande vicomtesse.
Den magnifika signoran. Ett ännu större nöje än jag tidigare sa.
God dag.
Jag är Sirisco, fogden. Jag kan berätta allt om vår vackra villa.
Så spännande.
Jag tog med några små bröllopsgåvor, inget överdrivet.
Var är min trolovade, vicomte Leonardo?
- Han är inte här. - Inte här?
Han hämtar vin några byar bort.
Han kommer säkert till välkomstfesten.
Ja, naturligtvis.
Till dess ska vi göra er hemmastadda.
Jag antar att det vore bra att sätta lite prägel på mitt framtida hem...
- Ja. - ...för min blivande make.
- Var vänlig och för mig till mitt rum. - Ja.
Första rummet högst upp.
Du kan göra det. Jag ska lägga undan gåvorna
och se så att ingen är klåfingrig.
Var försiktig med den där.
- Första rummet högst upp. - Med två händer!
Snabbare!
Misia?
Perfekt.
- Misia? - Jag är precis bakom er.
- Misia? - Jag kommer!
Kära hjärtanes.
Bra att hon tog med så mycket och att så få har kommit.
Flera leveranser har misslyckats och jag...
- Var är alla? - Maria är död.
Det visste jag.
- Jag menar pigan, Elora. - Stack.
- Giuseppe? - Hörde du inte honom i natt?
Han blev galen av skräck och gick ut på åkern.
Han kände sin döda systers röst vibrerande inom sig som åska.
Sirisco, det är bara vi.
När finfolket leker där uppe
är vi nu kock, fogde, slaktare, tvätterska,
kammarherre, stalldräng och köksa.
Allt jag har velat testa.
Du glömde att vi har Calandrino!
Om någon av gästerna visar sig vara ett bi så kommer han till nytta.
Endast vi vet att Leonardo är död. Så måste det förbli så länge det går.
Två herrelösa tjänare. Vi har inget syfte.
Om vi inte är oumbärliga för den som tar över egendomen.
Fästmön, signora Pampinea?
Inte utan äktenskap. Hon är bara till besvär.
Signora Filomena är en kusin.
- Hon kan göra det. - Herrn hade många kusiner.
När ryktet sprids kommer alla Toscanas girigbukar hit
med egna tjänare och vill ta över.
De kommer att sparka ut oss.
Jag krusar gärna för den som inte sparkar ut mig.
Du flyttade ölen. Jag lämnade den där.
- Jag tog den till källaren. - Källaren är för kall för öl.
Jag sköter egendomen.
Vi sköter egendomen.
Misia!
- Sirisco! - Den här vägen.
- Låt oss prata om välkomstfesten. - O, ja. Låt oss.
Eftersom min fästman är borta bör jag ta över.
- Jag har planerat en meny. - Jag tänkte...
Frun i huset talar.
- Ursäkta. - Det ska vara spektakulärt.
Fisk, kött, frukt, ett kryddigt öl med kanel som vi har tagit med.
Kanel, oj då!
Ni är verkligen allt gott i överflöd, padrona.
Ni är bedårande, från en fin familj, ni är klok
och har en massa kanel. Vilket kap.
Ni är bäst.
Ja, det är jag.
Han sa klok. Han vet att jag är gammal.
Padrona, han vet ingenting. Han vet mindre än ingenting.
Tänk om han vet, och säger till Leonardo att hans blivande brud är 28,
och Leonardo bryter vårt band?
Han vet inte att du är 28.
Hur kan han veta, när ni har ett barns ansikte?
Och om han visste,
skulle jag krossa honom.
Jag skulle krossa honom innan han skvallrade.
Du tar så väl hand om mig.
Det gör jag.
Tjugoåtta?
Ursäkta, vad sa du?
Padrona Pampinea är en vacker, intelligent, duglig,
jungfrulig ung kvinna.
Leonardo har tur som får en kvinna som hon.
Är det uppfattat?
Parmena. Min duva.
Vakna. Vi åker nu.
Padrona, mina plikter är...
Hör på. Han är död, okej?
Han dog.
Jag var där nyss, och han är borta.
Jag var där för en timme sedan.
- Han pratade... - Nu är han borta, så...
Åh, padrona.
Nej, vår Eduardo.
Han är inte "vår", din lilla kloakråtta. Han är min far.
Nu är det jag som bestämmer.
Vi ger oss av.
- Jag måste ta farväl. - Nej.
Pesten lämnar kroppen och söker efter en ny värd.
Det är för farligt. Vi måste åka nu.
Får jag fem minuter på mig att samla ihop mina saker?
Fyra. För att jag säger det.
Snälla.
Lite mat.
Vad som helst.
Han stinker.
Vad gör...?
Det är slöseri. Han kommer att dö.
Vi ska alla dö.
Men han kommer att dö snart. Hans död är nära.
Men just nu lever han.
Du förtjänar brödet mer än han gör.
Jesus tyckte inte att någon förtjänade bröd mer än någon annan.
Jag vill ha lite. Av ditt bröd.
Ni har bröd, padrona. I er matsäck.
Jag har bröd. Jag vill ha ditt bröd.
Är något på tok?
Ge mig ditt bröd.
Jag förtjänar väl det lika mycket?
Kanske mer.
Ge mig ditt bröd när jag ber om bröd.
Jaså minsann?
Vad har tagit åt dig, din otacksamma tölp?
Du bestämmer inte vem som får bröd.
Ja, för fan, signora.
- En sådan underbar dag, inte sant? - Underbar.
- Underbar tid på året. - Ljuvlig tid.
Ja.
Alldeles underbar.
Är det här... Är ni folket?
- Vi är folket. - Lovar ni att ni inte har pesten?
Självklart har vi inte det,
för jag är signora Pampinea, vicomte Leonardos trolovade.
Det här är signore Panfilo från den högt ansedda familjen Lungarno,
och hans hustru, signora Neifile.
Sannerligen ett nöje, signora Pampinea.
Ni är underskön. Vicomten är lyckligt lottad.
Och signora Neifile. Ni är också underskön.
Jag heter Dioneo. Jag är här för att ta hand om min patient, signore Tindaro.
Fröken, det är ett nöje...
Har ni parfym på er? Hon har parfym.
- Jag är allergisk. - Ingen fara.
Han behöver bara andas djupt en stund
för att få bort allergenet, annars kan han dö.
- En till gäst. - Det är han!
- Ni är vacker. Le. - Det är nog han.
Det är inte han.
God dag...
...på er.
Jag är Filomena från huset Eduardo.
Leonardos kusin.
Signora!
Släkten har anlänt!
- En släkting. Vilken ära. - Välkommen.
Padrona, var är signore Eduardo?
Och var är er tjänarinna?
Ni menar väl inte att ni körde en hel dag själv, som en bonde?
Jag önskar att jag kunnat ta med min tjänarinna,
Licisca,
men den ängeln är kvar i Florens och tar hand om min sjuke far.
Ett helgon.
Jag ska be för er far och er tjänarinna.
En bön för Filomena också. Så modigt att resa utan hjälp.
Men se vilken stilig och uppsluppen grupp!
- Ja. - Sirisco, väntar du fler gäster?
O, ja. Många fler är inbjudna. Ja, många fler.
Det är säkert svårt att veta vilka som ska komma.
Vilka som inte har fallit för pestens snabba och hårda dom.
Herre, förlåt oss
för de synder som har orsakat denna hemska pest.
Hon står väldigt nära Gud.
...säkerligen ett straff för vår själviskhet.
Då så. Amen.
Sirisco, ge oss en rundtur.
Ja. Ärade gäster, välkomna till vår lilla villa.
Jag tror att parfymen var rosmarin.
Följ mig. Det finns mycket att se.
Här ute kan man andas och ta sig tid att se allt vackert.
Bortom grinden finns en skog med stora träd och små träd.
Gå inte vilse i den. Det har hänt mig.
Här borta ser ni vår kokerska, Stratilia. Säg hej, Stratilia.
Där är hon. Fint.
Promenadträdgården
kan jag varmt rekommendera för en kvällspromenad...
Visst, om man gillar att bli knivhuggen av landsbygdsbanditer.
Vi har inte haft sådana problem. Vi är för isolerade.
Och Calandrino. Calandrino!
Vi hade inga pestproblem heller, men här är vi nu.
Calandrino är grindvakt.
En grind hindrar inte döden.
Herre, släpp in oss i himmelriket...
Det är nog med böner för en dag. Tack så mycket.
Vi kan väl bestämma en regel?
Vi är här för att äta och dricka och gå in i en ljus ny framtid.
Vi talar inte mer om pesten.
- Det passar sig inte. - Ska vi fortsätta?
Ja. Kom.
Mycket att se. Så många fruktträd.
Padrona?
Signora Filomena?
Dioneo tilltalar er.
Ja, padrone.
Ni smickrar mig. Jag är blott en arbetare.
Min far var vinhandlare.
Kalla mig Dioneo.
Tack, Dioneo.
Trots att jag förstås är en adelsdam,
kan du kalla mig vid namn, och det är Filomena.
Då så...
Tycker du om rundturen?
Nu gör jag det.
Jag känner att du inte är som andra flickor.
Du är annorlunda.
Oj, tack.
Ja, jag antar att jag är mig själv jämt.
- Det märks. - Pratar ni om mig?
- Nej. - Nej.
Titta, en nyckelpiga.
Nej, jag svalde den.
- Okej. - Jag svalde den.
- Andningen... - Okej.
- Andningen sviker. - Nej.
Andas in djupt. In, två, tre.
Ut... Där finns en bänk. In, två...
Promenera med mig i morgon.
De skrattar åt mig för att jag ber. Bönen är ju Guds favorit!
Förlåt att jag inte uppfostrades till att tjattra om vackra trädgårdar.
- Jag kände mig som en knäppgök. - Du är ingen knäppgök.
Du är Guds lärjunge och en ljusstråle för alla som känner dig.
Jag vet att det är svårt, men tänk på hur det är i Florens,
särskilt för vår familj.
Vi stannar här för att överleva.
Vad gäller Guds dom så har vi dina vackra böner.
Och vi kan upprätthålla vårt celibat.
Det är sannerligen en rejäl kristen uppoffring.
Ja, det är det verkligen.
Jag ska ta en ridtur.
Tack.
Den är gjord av silke, spunnet av de finaste krypen.
Självklart kan jag läsa.
Ja.
Här är hon.
Jag vet inte vad det är.
Pampa... Pam...
Vad heter hon?
Panfilo, han med... Frun med Jesus...
Filomena, passar det med en promenad i trädgården nu?
Kan vi träffas där nere om en liten stund?
Det är svårt att klä sig utan tjänarinna.
Självklart. Ta den tid du behöver.
Då så.
Det är så fint här. Har du märkt hur härligt det doftar?
"Som varm jasmin
Blandat med bin
På natthimlen"
Vilken vacker dikt.
Hur mår signore Tindaro? Det är synd att han är sjuk jämt.
Förlåt. Jag säger sällan det här,
men jag måste. Ni är en uppenbarelse i det här ljuset.
Kära nån.
Kära... Herregud, Dioneo. Tack. Jag...
Hallå! Ska ni ta en promenad?
Vänta på mig!
Ja, vänta.
Okej?
Aj!
Stanna där!
Var snälla och vänta på mig.
Om Merkurius kunde tala...
Vänta. Stanna där.
- Vi väntade på er. - Vad gör ni?
- Pratar ni om mig? - Nej.
Bra. Jag är inget att prata om.
Säg inte så, Tindaro. Ni är stilig.
Håna mig inte mig, häxa.
Det gjorde jag inte.
Jag vet inte om jag kan säga att han var min favoritpåve.
Fisk!
Så underbart!
- Hon sa att jag var stilig. - Ja. Hon är vänlig.
Jag har funderat. Kvinnor kanske inte är enbart onda.
Det kan vara möjligt.
Hon är elegant, definitivt högboren.
Hon är inte klipsk nog för er.
Det är ingen av dem.
Tänk att i kväll kan vara kvällen
då jag äntligen kopulerar med en kvinna.
- Vill du ha en? - Ja, tack!
Padrone.
Var försiktig. Era ben är sköra.
Nej, jag mår bra.
- Det kanske är damsällskapet. - Åh, jaha.
Du ska nog gå tillbaka med de andra tjänarna.
- Jag meddelar om du behövs. - Naturligtvis.
- Förlåt. - Herregud!
Du var som Dafne i vattnet.
Hur var promenaden, padrone?
Med ett ord, förtjusande.
Filomena är full av liv.
Som en galen älva ibland, men väldigt vacker.
Hon nämnde inte mitt arv en enda gång.
Jag är glad att ni hade roligt, för jag har dåliga nyheter om er hälsa.
Va? Vad är det?
Jag undersökte er morgonurin.
Ni har en svår obalans mellan era röda och gula vätskor.
Har jag? Men jag mår bra. Vad kan ha orsakat det?
Jag tror att er puls blev farligt förhöjd av vår svåra resa,
och kanske av någon infektion som kvinnorna fört hit.
- Pesten? - Inte pesten. Då måste vi åka.
Något mindre ondskefullt, men likväl farligt
för någon med er sköra fysik. Men jag har kokat ett läkande te.
Drick det så överlever ni förmodligen.
- Tack, Dioneo. - Självklart.
Tänk att jag började må bra för första gången på länge.
Men som du brukar säga,
min kropp är fullkomligt opålitlig.
Jag är rädd för det.
Det är bitar i det.
Förlåt, padrone. Jag ber om ursäkt.
Det var säkert mitt fel. Böj inte knä för en idiot som mig.
Har ni rensat fisk, signora? Ni har inälvor på er.
Har jag?
Så knasigt av mig.
Tokiga Filomena som gör precis vad hon vill.
Ett sådant liv.
Du måste dricka.
Längre bort. Den kan hoppa från min själ till din.
- Du får inte också dö. - Du ska inte dö.
- Vi måste ha förtröstan. - Jag tror att det är Guds vilja.
Vi är sapfister, förutom alla våra andra synder.
Vi har det fördömda begäret.
Min största glädje har varit att dela begäret med dig.
Brödet är inte där. Du sa att det skulle vara där.
Det gräddas fortfarande, men det kommer att bli gott.
- Vilket kött lagar du? - Forell.
Forell? Nej.
Varför inte något elegant, som...
...spädgris?
Ni har helt rätt.
Det blir spädgris.
Tyvärr, padrona, så tar det två dagar att steka en gris.
Vi gör som signoran befaller, utan minsta tvekan.
Tack, padrona.
Under tiden, och jag säger det med kärlek,
borde ni kanske fila tänderna,
för den främre sticker ut lite mer än de andra.
Misia?
Misia!
Fan också.
Vad är din plan? Att servera rå gris? Det tar två dagar!
Jag får ha jättehög värme!
Vill hon ha gris så får hon gris. Jag är en ledare, gör som jag säger!
Dioneo, väntar vi på Tindaro?
Han mår tyvärr inte så bra.
Magen är aldrig helt i ordning,
men det här kan sätta honom på pottan i dagar. Det rinner ut.
Så synd. Då saknar vi bara vicomte Leonardo.
Var är han? Hur kan han vara sen till sin egen middag?
Vänta. Han kanske är skadad. Det vore en rimlig förklaring.
Det vore rimligt. Ja, han är skadad.
Gäster, nu serveras den första rätten.
Blommor i gelé, en örtig förrätt som väcker magsafterna.
Signora Pampinea, ni längtar väl efter att få träffa er fästman?
Ja. Jag är utom mig.
Min vän, ni verkar lite nervös.
En aning.
Varför det? Ni har allt att erbjuda honom.
Ett vackert ansikte, en vacker kropp, en vacker klänning.
En vacker kropp?
- Tusan! - Jisses.
- Han kommer att älska det. - Det är väldigt intressant.
Inte bara det. Jag är 28.
Jag är en skrumpen 28-årig nucka.
Det var nog därför Leonardo inte dök upp.
- Någon berättade att jag är gammal. - Ni behöver inte oroa er.
Ni är rik, vacker,
ni är en otrolig värdinna. Vad mer kan han önska?
Visst, en hustru med yngre bröst, men det andra är mycket viktigare.
- Är det? - Ja.
Spädgris.
Vi sa väl forell?
Min duva, förlåt att jag är sen.
Jag var tvungen att slakta en kulting, och så det där med elden...
Nej.
Nej!
Snälla.
Förlåt. Jag är här nu.
Då så.
Vi sätter tillbaka dig där. Jag ska hjälpa dig, min duva. Förlåt
Ursäkta, men du känns härligt rund på mitt knä.
Tack. Jag är fylligare än min klänning visar.
Låt mig avgöra det.
Doktorn, jag är ingen patient som behöver undersökas.
Jag kan säkert hitta något som plågar dig.
Raring, kan du kanske sitta på din egen plats?
Doktorn har haft en lång dag med signore Tindaro
och kan behöva vila benen.
Han mår bra.
Jag mår bra.
Hämta lite vatten.
Ni var snabbt upp för att ge en hjälpande... En tjänande hand, signora.
Filomena.
Med tanke på vad jag vet om er, eller vad jag misstänker,
vore det nog bäst för er att vända intresset
mot någon av högre ställning.
Om ni skulle uppvakta en ungkarl som, låt säga, Tindaro,
skulle det gå bättre.
Är det ett hot?
Nej då, min kära. Det är en varning.
Inser du vad som sker om du blir avslöjad? Du skulle kastas ut på åkern och svälta.
Eller något värre.
Du vet väl att alla kommer att dö?
Det kan jag försäkra. Tidigare än ni tror.
Så tack för omtanken,
men jag gör vad jag vill under den tid jag har kvar.
Jag vill vara din vän,
men jag är inte längre en tjänare, inte åt någon.
God afton, kära vänner.
- Padrone, ni borde vila er. - Jag mår finemang, doktorn.
Ni är väldigt sjuk.
Jag har kräkts ända sedan jag drack ditt nya te.
Men som du sa, det betyder att det fungerar.
Det fungerar verkligen!
- Ni måste lägga er. - Nej, faktiskt inte.
Jag hörde en ängels skratt och det inspirerade mig att delta i festen.
Jag ska inte vara en panelhöna i mitt eget liv.
Fröken, ni är vacker som ett plommon i afton.
Vad är det du brukar säga, Dioneo?
Ni är underskön.
Ja. Så säger han.
Misia!
- Vad är det i tunnan? - Inget.
Gör det inte.
Pest! Du tog hit en pestsmittad!
- Tusan också. - Ser man på.
Jag verkar ha en arrogant liten tjänare i min hand.
Vem är det?
Någon snubbe.
Det är Leonardo.
Då har du begravt en pestsmittad här.
Och säger till alla att han är på resa.
Vad är planen, din förbannade idiot?
Det här är ju prekärt.
Verkligen.
Det finns en värld
i vilken vi sluter en ömsesidig pakt i detta ögonblick.
Jag berättar inte att du tog pesten till villan.
Och jag säger inte att pesten redan fanns i villan,
och att den ärade vicomte Leonardo är död.
Ja.
Hjälp mig nu.
Jisses.
Var varsam med henne där nere.
Då sände Filip trupper för att erövra Kynoskefalai.
Flaminius hade ingen aning om
att Filip var mycket närmare än han trodde.
Ni förstår säkert inte aitoliernas komplicerade
relation till det romerska kejsardömet?
Det är bra.
- Ingen fara, jag kan förklara. - Kära nån...
Vin? Det räcker till ett glas till. Det är en ovanlig årgång.
- Jag tar gärna ett glas. - Jag också.
Självklart, signore.
Jag tror att Dioneo var först.
Sedan ville signore Tindaro ha.
De kanske kan dela på det.
Jag vill inte vara förmäten, min kära, men en adelsman som Tindaro
har nog en mer förfinad smak för ett så nyanserat vin.
Det tvivlar jag på. Dioneos far var vinhandlare.
Dioneo, du kan ta lite öl.
Absolut, padrona.
- Det är inte rättvist. - Rättvist?
Det här är det finaste vinet.
Det ska avnjutas av våra finaste gäster. Det är bara så det är.
Vad...
Vad tusan?
- Vi vill ha pengar. - Och era kvinnor.
Och rent vatten, om ni har det.
Försvinn!
- Varför kastar du tallrikar på mig? - För att skada dig.
- Aj! - Är jag oskadd?
Hjälp!
- Såg du vad jag gjorde? - Herregud, vad äckligt.
Nej!
Kardinal Agnolo?
Neifile?
Helvete.
Vad är det med er?
Jag önskar att jag kunde säga att jag var besatt,
eller att jag har försakat Gud, men det är betydligt värre än så.
Efter alla hemskheter jag har sett,
vet jag nu sanningen.
Gud har övergivit oss.
Neifile, du var alltid ett så renhjärtat barn.
Ett heligt barn.
Försvinn, Satan! Bort!
Andas. Kom ihåg vem ni är.
Vi ger oss av!
Vi ger oss av.
Men ni ska veta
att Gud har fällt sin slutgiltiga dom.
Han kommer inte tillbaka...
...och inte hans son heller.
Allt är förlorat.
Pesten!
Herregud.
Nej!
Herregud.
Jag tror att jag behöver mer vin.
Herregud! Det kan väl inte vara Leonardo?
Gud, så jag ser ut! Jag kommer!
- Jag kommer! - Herregud!
Jag är här nu.
Undertexter: Lisbeth Pekkari