Tu no decideixes qui menja!
No!
Atura't!
Ja soc aquí.
No busquem personal, esguerrada.
No, vinc a la festa.
Sembla la pesta personificada.
I una puta.
Ves-te'n.
Fora.
No, soc cosina del Leonardo.
Una mentida així es castiga amb la mort.
No, no és cap mentida.
Soc Filomena, de la casa d'Eduardo de Florència.
- Merda. - Ja.
Doncs és impossible, perquè ja en tenim una.
- Què? - Sí.
Sí.
Licisca.
Com goses!
Mala pècora traïdora! Em vas intentar matar!
No!
Vinga. Prou. Ja està.
Deixa'm!
Ja n'hi ha prou!
Les meves millors sabates!
Ai, mare.
No pego dones. Era facultativament necessari.
Si ningú pensa enfrontar-se a aquesta pollosa, ho faré jo.
No t'atreveixis a tocar la senyora Filomena.
Feu fora aquesta impostora!
La Filomena no és ella, soc jo.
Aquesta impostora deu ser la vostra criada gelosa.
No és cert?
Sí, ben cert.
És la meva criada gelosa, la Licisca.
- No, és… - No t'havia reconegut, Licisca.
Sempre t'he tractat molt bé,
i arribes amb aquest aspecte i comportant-te d'aquesta manera.
Quina vergonya!
Disculpa't per avergonyir-me d'aquesta manera davant dels meus amics.
No.
És una pena. Ha perdut el seny durant el viatge.
El que ha fet és imperdonable.
- La tirarem als gossos. - Espereu.
- Us ajudo. - I jo.
No.
- Ja n'hi ha prou. Fora. - Moriré. No.
- No. - No et passarà res.
- No! - Espereu.
Almenys li donaré pa per al viatge.
Que amable.
Dona-me'l.
Si us plau.
No cal que us moriu de gana.
M'has de deixar quedar.
Resulta que no hi estic obligada.
Em vas trair, Licisca.
Em vas donar per morta.
Em vau atacar per donar pa a una persona que es moria de gana.
Bé…
Ho sento.
Escolteu, si us voleu quedar, haureu de ser la meva criada.
Si no, deixaré que us facin fora com la camperola boja que sembleu.
I tu et faràs passar per noble?
Amb aquests ulls i aquests cabells? No.
Tens els canells tan gruixuts que no te'n sortiràs.
Ja ho estic fent.
Un dels nobles m'està fent la cort.
El mestre Tíndaro.
El nebot del marquès Peralto?
- Sí. - Res de fer la cort.
Per quedar-nos, t'ha de demanar la mà.
M'alegro que sigueu aquí.
Encara que costi mirar-vos amb aquesta boca.
Jo ens protegiré, però heu de respectar el tracte.
L'antiga vós ha mort.
Sí, la vas tirar per un pont.
Molt bé.
- Disculpeu, mestressa. - Tranquil.
És llei de vida.
Ostres.
Heu deixat el cardenal sec, mestressa.
Ens heu salvat.
Amb unes quantes punyalades de més i tot. Eren per si les mosques o…?
No, eren totes necessàries. He fet el que havia de fer.
Tots hem d'assassinar algun dia.
Ostres.
Bé, el Dioneo està neutralitzant la pesta,
i després serviré les postres. Pastes!
Vinga.
També entra.
Bé, com més…
- Pogo de Ginebra afirma… - …millor.
…que el verí entra al cos pel nas.
Si esteu previnguts, evitar la infecció és bastant senzill.
La Licisca ha renunciat a la maldat i jo l'he perdonat gentilment.
- Oi, Licisca? - Sí.
Això és una reverència?
Torneu-hi.
Ara sí. Gràcies. Continueu, doctor.
Gràcies. Passem la ceba per la barbeta, els canells
i altres punts altament olfactius, com en diem els metges.
No gaire, prou per repel·lir el miasma.
Imiteu-me. Pesta.
Pesta. L'expulsem.
- Pesta. - Pesta.
Pesta.
És un metge molt qualificat.
I tant.
Pesta.
Sou molt afortunat.
I ell també ho és amb vós, és clar.
Com tots nosaltres.
Heu mostrat molta valentia enfrontant-vos als bandits.
- Sí, bé… - Pesta.
- Cert. Jo… - Pesta.
He llegit molt sobre combat cos a cos.
Es nota.
I ara només hem de fer soroll per desfer la pesta de l'aire.
Crideu tots, si us plau.
Més fort. Gràcies.
Sí, l'aire està perfectament clar ara. Doctor?
Amenaça neutralitzada. Més vi?
Sí!
Negre o blanc? Millor blanc.
¿Hem decidit ignorar que un trio de bandits
ha entrat i s'ha passejat pel nostre santuari?
Exacte.
- No hi ha guàrdies? - No?
I on és l'home de la casa, per l'amor de Déu?
Si hi hagués hagut algú a càrrec, això no hauria passat.
I vós no us hauríeu d'haver humiliat
amb aquell atac homenívol.
Només us protegia.
Semblàveu boja.
Segur que el Sirisco farà tot el que pugui per evitar intrusos.
Sí. Sí, és clar.
- Teniu algun suggeriment? - Hem de resar pel cardenal.
I si resem per mi?
Acaben d'assaltar la casa del meu promès.
Déu meu, per què?
Per què, Senyor?
- Déu meu, per…? - Prou!
Centrem-nos tots!
Tots hem patit grans pèrdues a mans de la pesta,
i per això ens mereixem aquest respir en un refugi idíl·lic i segur.
Estem de vacances! Us en recordeu?
Tinguem mentalitat de vacances, d'acord?
Ben dit!
Sé que tots us pregunteu: "Sirisco, i les postres?"
Doncs bones notícies.
Us portarem pastes a l'habitació perquè tingueu dolços somnis.
Sirisco, les cambres són massa petites.
Sí, senyora, però recordeu que només és temporal.
- Aviat anirem al dormitori principal. - Sirisco!
No sé on posar el meu mirall de Pàdua. No hi ha lloc.
I aquest racó? O aquest altre.
Si us el penjo a la porta quedarà preciós.
- Sirisco! - Pastetes!
- La del mig és la millor… - Prepara'm el carruatge.
El carruatge? Voleu fer un recorregut nocturn pel poble?
La piazza és molt maca, però de nit no veureu gran co…
- Prou. - Disculpeu?
Ja en tinc prou d'aquest recambró
de noia soltera i patètica.
- Bé… - Anem a buscar el Leonardo.
Vas dir que estava comprant vi.
- On? Anem-hi ara mateix! - Vaig dir que era a prop?
Espero que sigui veritat. Parlo molt.
Quin poble?
- Prato. - Prato?
- No ho saps? - Sabia que acabava amb o.
- És amb una altra dona? - No.
Si s'ha casat en secret amb una dona molt més guapa…
- No. - …et mato mentre dorms.
- I em suïcido. - No.
- Misia, tu també. - Sí, després de vós.
Mestressa, us asseguro que és solter i no sap quin aspecte teniu.
Però seria un punt a favor per tornar a casa,
perquè sou preciosa, coi.
No sé què el manté allunyat de mi, però penso acostar-m'hi.
Puc suggerir que marxem al matí, quan hi hagi llum?
Ens acaben d'atacar uns bandits.
Sí.
D'acord.
He de descansar.
He d'estar guapa per al meu marit.
Sí.
Quan surti el sol, sortirem a buscar-lo.
Perfecte.
- Perfecte. - Misia, la meva cançó de bona nit.
- Què? - És clar, mestressa.
Si el falconer canta
el que el falconer canta…
Fot el camp.
…és meravellós
el que el falconer canta.
Si el falconer canta…
És encantadora, però no penso recórrer tota la Toscana
per buscar l'home que hem enterrat al jardí.
Hi ha una altra possibilitat.
Com us trobeu, mestre?
Genial.
Un vetllada fantàstica. Tècnicament, la meva primera victòria militar.
Ja els has vist.
Imagina't què haurien fet, si no hi hagués intervingut.
Violació.
Em podrien haver violat.
Has practicat la violència?
Sovint, pel bé dels meus pacients.
Et recorda com és ser un home.
La Filomena m'ha felicitat per la meva valentia en l'escaramussa.
Aquest flirteig és just el que necessito.
Un tònic per als meus mals.
Potser sí que és diferent de les altres.
Cortejaré la Filomena.
Amb el vostre coneixement de la naturalesa femenina,
em sorprèn que emprengueu una missió tan perillosa.
Tens raó.
Quasi em fa pena. Tant de bo m'agradés.
Però no ens faria bé a cap dels dos.
Certament. M'alegro que us trobeu millor,
però recordeu que necessiteu descansar.
I la infusió.
No necessito res extern.
Em sento capaç de tot. Estic de meravella!
No!
Sí!
He volat.
Estimada?
Ha estat una mica aclaparador, no?
Per cert, no crec que Déu ens hagi abandonat.
És la meva conclusió.
Però tothom està morint, fins i tot el cardenal.
Sí, reconec que potser Déu està enfadat amb la humanitat.
Potser no hem construït prou catedrals. O massa.
Els seus designis són inescrutables.
El cardenal Agnolo ho ha oblidat i mira què li ha passat.
Una dona li ha fet la pell.
El cardenal Agnolo em va donar la primera comunió.
Encara compta, no?
Estimada…
què tens a la falda?
El dit del peu del cardenal.
Entesos.
Què en vols fer?
No ho sé.
És tan petit i em sento tan sola.
Soc aquí, estimada. No està sola.
El llenço, entesos?
Estic una mica boja, no?
D'una…
D'una manera adorable.
Hosti.
Pànfilo!
He caigut en un pou!
Pànfilo!
Hi ha algú?
Déu?
Aixeca't. Tenim feina.
El Sirisco serà fora amb la Pampínea,
igual que la Misia.
Hi ha molta feina, Licisca.
- He fet els orinals i el pis de dalt. - Necessito aigua.
No t'amorris al cassó.
Porta mala sort i és fastigós.
Molt bé, vine aquí. Vine!
Mans suaus.
Ets…?
Sí?
Res. Renta't. Tenim feina.
Res com un dia de cavar per connectar amb la natura.
Ves a aquell tros d'herba a unes 30 passes del camí.
La terra és tova. Almenys cinc peus de fondària.
O hi hauràs de tornar quan els llops el desenterrin.
Merda.
Neífile?
Bon dia, Sirisco.
Bon dia, mestre. Espero que l'esmorzar us hagi agradat.
Per cert, has vist la meva esposa aquest matí?
No, no l'he vist.
No us preocupeu, això és molt segur.
L'assalt d'ahir no em va inspirar confiança.
Ja ho sé. He posat el meu home més fort a càrrec de la seguretat.
I el més dèbil. Són el mateix i…
No podem fer-hi res més?
- Armes. - Sí.
Algú despert.
No posem la finca en perill per manca d'atenció.
Sí. Sens dubte. Però no us preocupeu per la vostra esposa.
Mireu! El terreny és preciós i acollidor.
Convida a perdre-s'hi.
Estic cansada d'esperar.
Després del que va passar, he de conèixer el meu Leonardo.
Quan el bandit em va agafar, vaig veure passar la vida.
En fi, no tornarem fins que haguem trobat el meu promès.
Per què frenem?
Per què ens aturem?
Misia, si són bandits que es volen aprofitar de nosaltres,
els complauràs?
- Sí. - Deixa'ls fer.
Serà més fàcil.
Sirisco?
Per què m'ofereixes un ànec?
Un aneguet, de fet.
Hem cregut que us ajudaria a calmar-vos.
A calmar-me per què?
Tenim una informació
sobre el Leonardo.
Era la meva última oportunitat.
Ja agafo l'ànec. Ja l'agafo. Així.
El vestit i el dot i tot plegat.
Misia.
El meu pare estava tan content amb el compromís.
"Per fi et toca", em va dir.
- Em tocava a mi! - Us toca.
Agafeu l'ànec. Agafeu-lo.
Felicitat!
Preciós.
Estimada, estimada,
tenim un pla.
- Estimada, estimada… - …mada…
- …tenim un pla. - …tenim un pla.
Quin dia tant bonic. Passegem per l'oliverar?
Per què?
Per diversió.
Sí, ja… No, tinc plans.
- L'esmorzar era especialment bo avui. - Sí, deliciós. Els gustos eren…
Però podria haver estat millor.
Com va ser la vostra infantesa? Genial?
Va ser molt dolenta, és clar.
Però ser un nen malaltís em va permetre estudiar història.
No vaig malgastar el temps jugant al carrer
ni fent amics.
He dit que soc un dels experts mundials en les guerres romanes a Macedònia?
Ho heu insinuat força.
Voldria seguir entretenint-vos
amb la història estesa de la Guerra d'Etòlia.
Magnífic.
Sou massa atrevida.
Disculpeu-me, Tíndaro.
L'emoció m'envaeix.
Em moro de ganes d'aprofundir els meus coneixements.
És tot un privilegi que vós m'il·lustreu, senyor.
Sí, bé…
Qui més podria fer-ho?
Dioneo!
- Hola, doctor. - Mestressa.
Dioneo, comença.
Una mica de música perquè els fets es metabolitzin millor.
Per a vós.
La relació de Roma amb Macedònia
es va enterbolir amb la Segona Guerra Púnica.
Era Anníbal, complint el jurament al seu pare
de venjar-se dels romans.
L'haurien d'haver mort quan era un infant en captivitat.
Espanya, aquí. No els calien vaixells.
Cartago, aquí.
I, si Anníbal va saquejar Sagunt, fins i tot el quart…
I, Déu meu, un altre motiu.
Sou molt totpoderós i molt i molt gran.
On aniríeu si fugíssiu del vostre ramat?
No us podeu amagar.
Neífile?
- Hola. - Has caigut al pou.
- Estàs bé? T'has fet mal? - M'he mullat.
Tinc moltes preguntes, però vaig a buscar una corda.
- Espera. - Estic bé.
No vull que em salvis.
- Què? - No cal que em salvis.
Vull que Déu em salvi.
És com quan vas calar foc a aquell arbust?
No, estic posant Déu a prova.
Si de debò no m'ha abandonat, no em deixarà morir en un pou.
Em rescatarà d'alguna manera, i això serà un senyal.
Estimada…
i si el senyal soc jo?
Vinga, tu no ets el senyal.
Ets el meu marit i m'estimes.
És clar que em vols salvar.
Això no demostra res.
Només sortiràs si és un enviat de Déu?
O un miracle.
Com una escala màgica o una ràfega de vent sagrat.
Com ha anat l'esmorzar?
Deliciós.
Melmelades, borratja. T'he guardat mel de sobres.
- Et prepararé un cistell. - No, estic bé.
Vaig agafar el porc pel camí.
I si no et salva?
Amor, per què em dius això?
D'acord, reina, creuem els dits.
Reso per tu. Que tinguis un dia fantàstic.
Molt bé.
I ara, un poema per la vostra glòria,
en terza rima, que diuen que està de moda.
Acotxo el cap i suplico que veieu la meva insignificant i pietosa vida…
Sembla migdia.
Hem d'esperar fins al vespre?
- Sí. - Sí.
Com era el Leonardo?
Era agradable.
Agradable.
Que agradable.
Me'l podries descriure més?
La matrimoniera ho va fer,
però va dir que m'acceptava i no vaig escoltar més.
Sí, i tant.
Bé, li encantava aquesta vil·la,
però Venècia encara li agradava més.
Com li agradava Venècia!
El vaig conèixer allà. Jo regentava un local.
Una casa de repòs per a dones.
Bé, per a homes. Elles no descansaven gaire, però…
Llavors em va dur a treballar a Vil·la Santa,
i quan tornava d'un viatge sempre em portava un llibre.
- Em va ensenyar a llegir. - Saps llegir?
Segur que era guapo i ric.
Sí, és bastant ric.
Va heretar la vil·la quan era jove i hi ha fet moltes millores.
Un bon cristià.
Cridava molt.
Cridava moltíssim.
Tenia una veu de tro i un somriure ampli i…
Quin era el seu color preferit?
- El blau. - El blau! Misia, el blau!
- Crèiem que seria el blau. - Ostres. Increïble.
El blau.
És com si us unís el destí.
El blau.
Sabeu què més? Li encantaven les pèl-roges.
Esperava que fóssiu pèl-roja.
Sí.
Passem a la següent activitat. Tornaré a actuar per a vós.
Fantàstic.
Sé que les dones tenen fixació per la vanitat de la carn.
- Us satisfaré. - No sé a què us referiu.
Deveu voler-me veure en moviment.
Dioneo, ara ensenyarem a la Filomena
exactament com Felip V es va ensorrar sota la pressió
del gran Titus Quinctius Flaminius a Tessàlia.
- Sí. - Necessitem pals.
- Senyora. - Sí. Som-hi.
Hosti. Per què me'l dones pel costat punxegut?
Ho són tots dos.
Calla, macedoni sarnós, i pren posició.
Et faré miques.
Bona idea. Molt viril.
- Sí. - Dos homes plens d'esperma.
Mare meva.
Sí.
Acotxi's.
Els macedonis tenien els romans entre l'espasa i la paret.
Però llavors van contraatacar.
Visca el romans!
Fora, macedonis!
Molt bé, doncs, Déu totpoderós en qui confio plenament,
provem una altra cosa.
Sé que em salvareu,
però m'enfonso.
M'enfonso!
Déu, m'ha faltat poc,
però em feu més forta.
Molt bé.
Ja n'hi ha prou.
Un altre poema. Us plauria, Senyor?
Dins. Pum.
Vull que passeu el dia amb mi perquè sou la primera dona
que no em sembla completament avorrible.
Gràcies.
Ser un home ric com jo és dur.
Tothom sap que els diners tornen boges les dones.
Ho diu la ciència.
No em puc ni imaginar la vostra pena.
Som criatures repletes d'avarícia.
Disculpa acceptada.
Però teniu molt més que diners.
Sou intel·ligent, fort, ben plantat.
Pobrissó.
Deveu tenir tantes pretendentes que les heu d'apartar amb un pal.
Què?
No.
Per…? Per què ho dieu?
No, volia dir…
- Us rieu de mi? - No.
No m'engalipareu més amb la vostra falsa adulació.
No és falsa.
Sou molt ben plantat.
La vostra meravellosa complexió, els vostres cabells ondulats…
No tinc els cabells ondulats, sinó arrissats!
Ho sabia.
Us burleu de mi en públic.
Jo…
Dioneo, digues a aquesta malànima que no suporto les burles.
Una vegada, les burles em van fer caure.
Se m'infla la llengua.
Està enorme. No puc respirar.
Et penjaran.
Mestre, respireu. Així.
Llengua.
Bé. Ulls.
Sobreviureu.
- N'estàs segur? - Del tot.
I aquesta criatura cruel i burleta?
Les dones són així.
L'emoció les encega. No us volia ofendre.
Però els cabells…
Com a amic, és cert que són rebels i poc atractius.
Com a home de ciència, us asseguro
que no es podria burlar de vós.
Creu que sou un Adonis
perquè s'ha enamorat de vós.
És cert?
Esteu enamorada de mi?
Sí.
Sí, estic enamorada de vós.
Ja ho sospitava.
Dioneo, ¿pots acompanyar la senyora
perquè es prepari per al sopar?
Jo he de processar tot el que ha passat avui
en silenci i solitud.
Però porta'm alguna cosa per picar.
Molt bé.
Bon dia, Filomena.
Intenteu que l'amor no us encegui tant que no pugueu pujar les escales.
Hi heu de veure per pujar escales.
És molt graciós.
Sí.
Encantador, senyor.
Com pots veure, mantinc la meva part del tracte.
Jo també.
Espero que sàpigues que m'has refrescat.
L'amor és curiós.
És veritable.
Veritable en cos i esperit.
Et pot fer sortir del cos i flotar pel cel.
Tocar els núvols.
Tenia una euga que m'estimava molt.
Moltíssim.
Es va posar malalta i em vaig quedar amb ella.
Volia que sabés que sempre podria comptar amb mi.
Hi vaig ser hores. Hores.
Sense menjar. Compartíem la seva aigua.
Feia un dia que no menjava.
Vaig anar un moment a buscar pa i cervesa
i, quan vaig tornar, se n'havia anat.
Com si m'ho hagués volgut estalviar.
Potser no té cap sentit.
Va…
Va passar i prou.
Després d'un dia en ve un altre.
L'amor més vertader se'n va de sobte sense un últim petó.
Sí, bé, ho haurem de superar, no?
Els drames no agraden a ningú.
Vinga, és l'hora.
Les dents.
Déu?
Mestressa Neífile, sou vós?
Déu m'ha dit que vingués.
Doneu-me la mà.
Us ha enviat Déu?
Sí.
Que murri. Ho sabia.
Com se us ha aparegut?
Un pilar, un núvol?
Una veu dins el meu cap.
Sí, ha dit: "Ves, Dioneo, al vell pou i rescata la noia.
Amén."
La veu de Déu.
Era profunda i ressonant? Clara i lluminosa?
- Com teniu la temperatura? - Encara tremolo.
Em temo que teniu la sang tan freda com l'aigua.
He de transferir-vos la meva escalfor.
Entesos.
Gràcies pel sacrifici.
- Ja noto l'escalfor. - Bé.
I aquí?
La noteu aquí?
Sí.
I aquí?
Ostres. Ara tinc massa calor.
Gràcies per ajudar-me.
És encantadora.
No us he dit res de la camisa.
Déu sí.
Estimada, finalment Déu t'ha salvat?
Sí, ha enviat el Dioneo.
Li ha parlat una veu.
M'imagino que la veu de Déu és així: "Hola, doctor."
Però potser fa un staccato: "Hola, doctor."
Ja m'ho explicaràs, fem tard al sopar.
Vesteix-te i anem. No els vull fer esperar.
Neífile?
Sí.
…el comentari d'Averrois sobre la teoria del moviment d'Aristòtil
m'interessa especialment.
I les seves reflexions dinàmiques sobre higiene.
No entenc res del que dieu.
És clar. Per això teniu sort de tenir-me.
Perquè jo sí que entenc el que dic.
Atenció, estimats convidats!
- Tenim una notícia… - El vescomte Leonardo i jo ens hem casat!
Sí.
Celebrem-ho.
- Vi! - Sí.
L'hem trobat a Prato.
Estava ensenyant un grup de nens a fer servir un molí.
Té un gran cor.
Preciós.
I ho heu decidit al moment? Que romàntic.
Que irracional.
L'amor ens ha posseït.
No podia fer sinó casar-se amb mi allà mateix.
En un atac de passió i devoció divina,
ens hem unit davant de Déu en una petita església.
Després ens hem unit com a marit i muller, en privat.
Ha estat preciós.
Tot el que sempre havia volgut.
- Oi, Misia? - Sens dubte, ha estat preciós.
Preciós.
I, no us ho creureu, anava vestit de color blau.
Anava de blau. El nostre color preferit. Sí.
És perfecte, de debò.
Llavors, vindrà aviat?
Sí.
Havia de comprar cristall a Venècia, però després vindrà.
Però, de moment, soc jo sola.
Sí, la senyora de la casa.
Jo sola.
Va tot bé, Pampínea?
Vescomtessa, deveu voler dir.
És… Disculpeu. Vescomtessa. Perdó.
Estic perfectament.
Perfectament. Sí…
Tinc els ulls inflats de plorar.
Sí, és clar, però d'alegria.
És que…
Llàgrimes de felicitat. Sí.
Més vi!
Hola.
Sí.
No corris.
Vinga.
No, gràcies.
Va.
Vinga, va.
Tireu el cap enrere.
Més amunt.
La donzella torna a necessitar que la rescatin?
Mestressa, no us esperava.
Em penjaran per això.
Subtítols: Maria Romero Soronellas