DEKAMERON
Ty nerozhoduješ o tom, kdo dostane chleba!
Ne!
Stůj!
Tak jsem tady!
Teď nikoho nehledáme, ty příšerko.
Ne, já jsem přišla na oslavu.
Vypadá jako ztělesněný mor.
A taky jako děvka.
Běž.
- Ne, jsem sestřenice Leonarda. - Ne.
Víš, že takové podvody se trestají smrtí, viď?
Ne. Já nepodvádím.
Já jsem Filomena
z rodu Eduarda z Florencie.
- Kurva. - Dobře.
No, to není možné, protože jednu takovou tu už máme.
- Co? - Jo.
Jo.
Licisco.
Jak se opovažuješ!
Ty proradná děvko! Tys mě chtěla zabít!
Ne!
Dobře, klid.
Nech mě!
To už stačí.
Moje nejlepší boty!
Proboha.
Nerad biju ženy, ale tohle byla léčba.
Jestli se téhle špindíře nikdo nepostaví, tak já ano.
Ať už na signoru Filomenu ani nesáhneš!
Vyhoďte tu podvodnici ven!
Ona není Filomena, to jsem já.
Zdá se, že tahle podvodnice bude asi tvá závistivá služka.
Není to tak?
Ach ano!
To je moje závistivá služka,
Licisca.
- Ne, ona… - Nejdřív jsem tě nepoznala, Licisco.
Vždycky jsem se o tebe tak dobře starala,
a ty sem přijdeš, takhle vypadáš a takhle se chováš.
Děláš mi takovou ostudu.
Omluvíš se za to, že jsi mi před mými přáteli udělala takovou ostudu?
Ne.
Je smutné, že po cestě sem zjevně ztratila soudnost.
A vydává se za tebe, to je hrozné.
- Hodíme ji psům, pojďte. - Počkat.
- Jdeme. - Pomoz jim.
Ne.
- Jdeme, pojď. Ven! - To nepřežiju, ne!
- Ne! - Budeš v pohodě.
- Ne! - Počkejte.
Měla by dostat aspoň trochu chleba po té cestě.
Jsi tak hodná.
Dej mi to.
Prosím.
Abys cestou zpátky nehladověla.
Musíš mě nechat tady.
Já nemusím nic,
jak se ukázalo.
Tys mě zradila, Licisco.
Nechala jsi mě umřít.
Tys na mě zaútočila za to, že jsem dala hladovému chleba.
No…
Promiň.
Hele, jestli chceš opravdu zůstat, musíš být moje služka.
Jinak tě nechám vyhodit jako… vyšinutou ubožačku, na kterou vypadáš.
A ty si chceš hrát na urozenou?
Když máš tak obyčejné oči a vlasy? Ne.
Máš tak silná zápěstí, že ti to nikdo neuvěří.
Už mi to uvěřili.
Jeden urozený pán se mi dokonce dvoří.
Padrone Tindaro.
Synovec markýze Peralta?
- Jo. - Dvoření nestačí.
Žádost o ruku, ať můžeme zůstat.
Jsem ráda, že jsi tady.
I když máš tak nevymáchanou pusu.
Zařídím, abychom byly v bezpečí, když budeš dělat, co máš.
Tvé minulé já je pryč.
Jo. Shodila jsi ho z mostu.
Tak dobře.
- Omluv nás, padrono. - Žádný problém.
Musíme vynést odpadky.
Páni.
Dobře jsi toho kardinála vyřídila. Všechny jsi zachránila.
A těch pár bodnutí navíc. Ty byly pro jistotu, nebo…
Ne, každé z nich bylo potřeba. Udělala jsem, co jsem musela.
Každý asi musí umět občas zabít.
Pane jo.
Tak dobře. Dioneo zneutralizuje mor a pak budu podávat dezert.
Moučníky!
Tak pojďte.
Tahle jde taky.
No, čím víc…
- Pogo z Ženevy říká… - …tím líp.
…že jed napadá tělo jako pach.
Takže když si dáváte pozor, vyhnout se infekci je docela snadné.
Tady Licisca se zřekla své špatnosti a já jsem jí velkoryse odpustila.
Že, Licisco?
Ano.
Tomu říkáš poklona?
Ještě jednou.
No a je to. Díky. Pokračuj, doktore.
Děkuji. Potřeme si cibulí bradu a zápěstí
i další pachové body, jak jim my lékařští odborníci říkáme.
Nemusíte silně, stačí zapudit miasma.
Dělejte to po mně. Smrdíš.
Smrdíš. Zaháníme.
Smrdíš.
- Smrdíš. - Smrdíš.
Je to velmi schopný doktor.
To ano.
Smrdíš.
Máš štěstí, že ho máš.
A on má samozřejmě štěstí, že má tebe.
A my všichni taky,
protože ses tak statečně postavil proti těm banditům.
- Jo, já… - Smrdíš.
- To je pravda, já… - Smrdíš.
Jsem velmi sečtělý v bojovém umění.
To bylo vidět.
A teď hlasitými zvuky zničíme zbývající mor ve vzduchu.
Takže křičte prosím se mnou.
Hlasitěji, díky!
Ano, vzduch se krásně pročistil, že, doktore?
Hrozba je zažehnána. Co si dát další víno?
No ano!
Červené, nebo bílé? Tak dáme bílé.
To budeme ignorovat, že sem vtrhli tři banditi a zuřivě na nás zaútočili?
Ano, budeme?
- Nemáme stráže? - Ne?
A kde je sakra pán domu?
Kdyby se tady někdo pořádně staral,
nikdy by se to nestalo.
A ty by ses nemusela ponížit takovým chlapským útokem.
Jen jsem všechny chránila.
Vypadalas, že jsi mimo.
Sirisco jistě udělá vše, co může, aby se to už neopakovalo.
Ano, samozřejmě.
Máš nějaký nápad?
Musíme se pomodlit za kardinála.
Co se pomodlit za mě,
protože zaútočili na domov mého snoubence?
Milý Bože, proč?
Ach Bože, proč?
- Bože, proč? - Dost!
Seberte se!
Všichni jsme utrpěli ztrátu vinou moru,
a proto si zasloužíme
tuhle chvíli klidu v idylickém a bezpečném útočišti.
Jsme na odpočinku! Vzpomínáte?
Tak se pojďte odpočinkově naladit, ano?
Tak, tak!
A vím, že si říkáte: „Sirisco, kde je dezert?“
Mám dobrou zprávu.
Doneseme vám moučníky do komnat, abyste měli co nejsladší sny.
Sirisco, moje komnaty jsou moc malé.
Ano, signoro, ale nezapomeň, že je to jen dočasně.
- Brzy budeme v hlavní ložnici… - Sirisco!
Nemám kam postavit své zrcadlo z Padovy, není tady místo.
A co tohle volné místo? Nebo tady tohle.
Nebo ti ho můžu pěkně pověsit na dveře.
- Sirisco! - Čas na moučník!
Ten uprostřed mám nejradši.
Připrav mi kočár.
Kočár? Aha, máte chuť na půlnoční projížďku vesnicí?
Je tu moc krásné náměstí, ale ve tmě ho moc neuvidíte.
- Končím. - Prosím?
Končím. S tímhle mrňavým pokojem
pro ubohou neprovdanou dívku.
- No… - Jedeme za Leonardem.
Říkal jsi, že jel do blízkého města pro víno.
- Kam? Hned tam jedeme. - Já říkal do blízkého města?
Bože, snad máš pravdu. Já toho napovídal.
Do jakého města?
- Do Prata. - Tam?
- Ty to nevíš? - Vím, že končilo na O.
- Je s jinou ženou? - Ale ne!
Jestli je tajně ženatý s mnohem hezčí ženou…
- Není. - …zabiju tě, až usneš.
- A pak i sebe. - Ne.
Misia udělá to samé.
Jistě, hned po tobě.
Padrono, přísahám, že není ženatý
a že o tvém vzhledu nic neví.
Kdyby věděl, jistě by už dávno spěchal domů,
protože, Bože můj, ty jsi krásná.
Nechápu, co může muže odvést od jeho nevěsty, ale zjistím to.
Mohu navrhnout, abychom vyrazili ráno, až bude vidět?
Právě nás napadli banditi.
Ano.
Dobře.
Musím si odpočinout.
Musím být pro svého muže co nejkrásnější.
Ano.
Za rozbřesku my tři vyrazíme a najdeme ho.
Výborně.
- Výborně. - Misio!
Moji ukolébavku.
- Cože? - Samozřejmě, padrono.
Když zpívá sokolník,
co zpívá sokolník…
Vypadni.
…tak to nádherně zní,
co zpívá sokolník.
Když zpívá sokolník…
Je to milá žena, ale nemůžeme v celém Toskánsku hledat muže,
kterého jsme pohřbili před vilou.
Existuje jiná možnost.
Jak se cítíš, padrone?
Cítím se skvěle.
Jaký skvělý večer, vlastně moje první vojenské vítězství.
Viděl jsi je.
Představ si, co by dělali, kdybych nezasáhl.
Znásilňovali.
Mohli mě znásilnit.
Byl jsi někdy násilný, Dioneo?
Pro dobro mých pacientů často.
Uvědomíš si, jaké to je být mužem.
Filomena si mě vzala stranou a gratulovala mi k mé statečnosti v boji.
Tohle flirtování se ženou jsem potřeboval.
Lék na moje neduhy.
Možná je jiná než všechny ostatní.
Budu se Filomeně dvořit.
Vzhledem k tvým hlubokým znalostem ženské povahy se divím,
že chceš tak riskovat.
To je dobrá připomínka.
Víš, je to skoro smutné. Kdybych ji tak mohl mít jen rád.
Ale to by nám oběma uškodilo.
Jistě. Jsem rád, že se cítíš silnější,
ale nezapomeň, že musíš odpočívat.
- A pít čaj. - Nechci víc, než už jsem vypil.
Cítím, že dokážu cokoli! Cítím se skvěle!
Ale ne!
Jo!
Letěl jsem!
Drahá?
Drahá, to bylo něco, co?
Mimochodem, nemyslím si, že nás Bůh opustil.
K tomu jsem dospěl.
Ale všichni umírají.
Dokonce i kardinál.
Ano, připouštím, že se Bůh možná na lidstvo hněvá.
Možná jsme postavili málo katedrál.
Nebo moc.
On je nevyzpytatelný, ne?
Kardinál Agnolo na to zapomněl, a vidíš, co se s ním stalo.
Vykydlila ho ženská.
Kardinál Agnolo mi dal první přijímání.
To pořád platí, ne?
Drahá?
Co to máš na klíně?
Kardinálův prst.
Aha, dobře.
Co s ním chceš dělat?
Já nevím.
Je tak malý a já se cítím tak sama.
Jsem tady já, drahá.
Nikdy nejsi sama.
Vyhodím to, ano?
Já jsem vážně trochu mimo, viď?
Takovým
krásným způsobem, který zbožňuji.
A sakra.
Panfilo!
Jsem ve studni!
Panfilo!
Je tu někdo?
Bože?
Vstávej. Máme práci.
Sirisco je dneska s Pampineou, takže bude pryč
a její Misia taky.
Máme spoustu práce, Licisco.
Já už jsem nahoře vynesla nočníky.
Musím se napít.
Nedotýkej se naběračkou rtů.
Nosí to smůlu a je to nechutný.
Dobře, pojď sem. Pojď!
Máš jemné ruce.
Ty jsi…
Ano?
Ale nic. Umyj se. Máme práci.
Po dni kopání se budeš cítit spojená se zemí.
Běž na ten travnatý plácek
asi 30 kroků za cestou, tam je měkká země.
Aspoň metr a půl hluboko.
Ať to nemusíš dělat znova, až ho vyhrabou vlci.
Do prdele!
Neifile?
- Dobré ráno, Sirisco. - Á, dobré ráno, padrone!
Doufám, že ti snídaně chutnala.
Mimochodem, neviděl jsi dnes ráno moji nevěstu?
Ne, to ne.
Ale neboj se, tady je velmi bezpečno.
To včerejší přepadení tomu moc nenasvědčuje.
Já vím. Teď jsem postavil na stráž svého nejsilnějšího muže.
I svého nejslabšího muže. Je to ten samý…
Nešlo by udělat něco víc?
- Aby měl zbraně. - Ano.
A byl vzhůru?
Ať neohrozíme panství nepozorností.
Ano, jistě. Ale o svou ženu se neboj.
Podívej, naše pozemky jsou krásné a lákavé.
Tady se dá snadno zatoulat, ne?
Mě už to čekání tak nebaví, chápeš?
Po včerejší noci prostě musím svého Leonarda vidět.
Když mě chytil ten bandita, promítl se mi celý můj život.
No to je jedno.
Bez mého snoubence se nemůžeme vrátit.
Zpomalujeme?
Proč zastavujeme?
Proboha, Misio,
jestli se nás budou chtít zmocnit banditi, poddáš se jim?
- Jo. - Ať si tě vezmou.
Aby to šlo hladce?
Sirisco?
Proč mi dáváš kachnu?
Kachňátko, vlastně.
Mysleli jsme, že tě trochu upokojí.
Proč upokojí?
Máme takovou zprávu.
O Leonardovi.
Ale on byl moje poslední šance.
Vezmu si tu kachničku. Děkuji. Jo.
Šaty, věno a všechno.
Misio.
A můj otec byl tak šťastný, že odcházím.
„Konečně ses dočkala,“ říkal.
- Měla jsem se dočkat! - Tos měla.
Vezmi si kachničku.
Štěstí!
Nádhera.
Moje drahá,
my máme plán.
Moje drahá,
my máme plán.
To je krásný den. Projdeme se podél olivovníků?
Proč?
Pro zábavu.
Ano, no… Ne, já mám plán.
Dnešní snídaně byla velmi dobrá.
Ano, výborná. Ty chutě byly…
Ale mohla být i lepší.
Tak jaké jsi měl dětství? Bylo krásné?
No, bylo samozřejmě velmi špatné.
Výhodou churavého dítěte bylo, že jsem měl čas studovat historii.
Čas lépe strávený učením než hraním si venku nebo hledáním přátel.
Říkal jsem ti, že jsem předním odborníkem na římské války v Makedonii?
Tomu se vůbec nedivím.
Dnes bych tě chtěl dál bavit podrobnou historií aitólské války.
Paráda.
To je od tebe velmi vyzývavé.
Omlouvám se, Tindaro.
Přemohla mě radost.
Tolik toužím po intelektuálním naplnění.
Jaká čest, že se mohu nechat tříbit tebou, signore.
Ano, no…
Proboha, kdo jiný by to měl udělat?
Dioneo.
- Dobrý den, doktore. - Padrono.
Dioneo, začni.
Trocha hudby, aby se fakta snadněji metabolizovala.
Pro tebe.
Vztah Říma s Makedonií byl poznamenán výsledkem druhé punské války.
Hannibal se samozřejmě snažil dodržet slib svému otci,
aby Římanům nikdy neodpustil.
Měli ho zabít, když měli příležitost a byl jako dítě v zajetí.
Tady je Španělsko, nepotřebuje námořnictvo.
Tady je Kartágo.
Pokud by Hannibal vyplenil Saguntum, ani čtvrtá…
A Bože můj, další důvod.
Jsi velmi všemocný a velmi velký.
Takže kam bys šel, kdybys opustil své stádo?
Nemáš kam jít.
Neifile?
- Ahoj! - Proboha, ty jsi ve studni.
Jsi v pořádku?
Jsem mokrá.
Mám spoustu otázek, ale nejdřív přinesu provaz, drahá, vydrž.
Nic mi není.
Nechci, abys mě zachránil.
Cože?
Nepotřebuji, abys mě zachránil ty, potřebuji, aby mě zachránil Bůh.
A nebude to, jako když jsi zapálila ten keř?
Ne, zkouším Boha.
Pokud mě opravdu neopustil, nenechá mě zahynout ve studni.
Nějak mě zachrání, a to bude znamení.
Drahá…
Nejsem to znamení já?
Ale no tak, ty nejsi znamení.
Ty jsi můj manžel a miluješ mě.
Samozřejmě, že mě chceš zachránit.
To nic nedokazuje.
Takže vylezeš jen s tím, koho poslal Bůh?
Nebo když se stane zázrak.
Třeba kouzelné schody nebo poryv svatého větru.
Jaká byla snídaně?
Výborná.
Marmelády, brutnák. Nechal jsem ti porci medu navíc.
- Přinesu ti košík. - Ne, jsem v pohodě.
Vzala jsem si s sebou prase.
Co když tě nezachrání?
Zlato, proč říkáš takové věci?
Dobře, drahá, držím ti palce.
Modlím se za tebe.
Užij si krásný den.
Tak jo.
A teď báseň na tvou počest, v tercíně, která je teď prý v módě.
Skláním snažně hlavu,
abys na můj zbožný život shlédl…
Je asi poledne.
Musíme čekat až do večerních hodin?
- Ano. - Ano.
Jaký byl Leonardo?
Byl milý.
Milý.
To je milé.
Můžeš ho popsat víc?
Dohazovač mi ho popisoval,
ale protože mě chtěl, už jsem neposlouchala.
Ano, samozřejmě.
No, miloval svou vilu.
Ale Benátky miloval víc.
Páni, jak ten miloval Benátky.
Tam jsem ho potkal, byl jsem správce jednoho domu.
Domu pro ženy.
No, spíš pro muže, ty ženy tam byly pro ně. Ale…
Ale pak si mě vzal na práci do vily Santy a vždycky když cestoval,
přivezl mi novou knihu.
Naučil mě číst.
Ty umíš číst?
Zdá se, že byl pohledný
a bohatý.
Ano, dost bohatý.
Zdědil vilu jako mladý a od té doby ji neustále zveleboval.
Dobrý křesťan.
No…
Byl halasný.
Byl hodně halasný.
Měl zvučný hlas, když promluvil, a měl velký, široký úsměv…
Jakou měl oblíbenou barvu?
Modrou.
Modrou! Misio, modrou!
- Myslely jsme si to! - Páni, to je úžasné.
Modrou.
Byli jste propojení ještě před setkáním.
Modrou.
A víš, co ještě?
Miloval zrzky.
Doufal, že budeš rezavá.
Já vím.
A teď k další aktivitě, kde pro tebe budu hrát.
Výborně.
Vím, jak se ženy silně upínají na tělesnost.
Rád ti vyhovím.
Promiň, nevím, o čem mluvíš.
Uvidíš mé tělo v pohybu.
Dioneo, teď ukážeme Filomeně, jak přesně Filip V. podlehl tlaku
velkého Tita Quinctia Flaminia v Thesálii.
- Ano. - Potřebujeme klacky.
- Má paní. - Ano. Prosím.
Au, Ježíši. Proč mi ho podáváš špičatým koncem?
Oba konce jsou špičaté.
Drž hubu, ty makedonský pse, a zaujmi postavení.
Roztrhnu tě jako hada.
Dobrý nápad, to bude mužné.
- Ano. - Dva muži plní spermatu.
Proboha.
Ano.
Skrč se.
Makedonští dostali Římany mezi dva mlýnské kameny.
Ale ti pak provedli protiútok.
Skvěle, Římani!
Fuj, Makedonští.
Tak dobře, Bože všemohoucí, ve kterého plně věřím, zkusme něco jiného.
Já vím, že mě zachráníš,
ale já se potápím.
Já se potápím!
Bože, už jsem byla blízko,
ale ty mi dáváš sílu.
Dobře.
To by stačilo.
Další báseň. Potěší tě, Bože?
Tak, šup!
Jsem tady s tebou,
protože jsi první žena, která mi nepřijde úplně odporná.
Děkuju.
Víš, je těžké být bohatý jako já.
Každý ví, že vůně peněz dělá z žen dravou zvěř.
To je prostě věda.
Neumím si představit, v jaké jsi pozici.
My jsme neuvěřitelně chamtivá stvoření.
Omluva se přijímá.
Ale ty jsi mnohem víc než tvoje peníze.
Ty jsi inteligentní,
silný,
krásný.
Chudáku.
Jistě máš kolem sebe tolik žen, že je musíš odhánět klackem.
Co?
Ne, nemám.
Proč to říkáš?
Ne, já myslela…
- Posmíváš se mi? - Ne.
Tvoje lživé lichocení mě už neoklame.
Já nelžu, já…
Ty jsi krásný.
Tvoje půvabná pleť, tvoje vlnité vlasy.
Nemám vlnité vlasy, jsou kudrnaté!
Já to věděl.
- Posmíváš se mi. - Já…
Já…
Dioneo, řekni té bezcitné ženě, že nesnáším posměch.
Jednou jsem kvůli posměchu omdlel.
Natéká mi jazyk.
Jako pomeranč, dusím se.
Za to budeš viset!
Padrone, dýchej zhluboka. Dobře.
Jazyk.
Dobré. Oči.
Přežiješ to.
- Určitě? - To vím jistě.
A co tohle kruté posměšné stvoření?
Takové jsou ženy.
Jsou zaslepené city. Nechtěla tě urazit.
Zmínila moje vlasy.
Jako přítel ti říkám, že máš nepoddajné a ošklivé vlasy.
Ale jako doktor tě mohu ujistit,
že by se ti nedokázala posmívat.
Pro ni jsi nejhezčí na světě,
protože se do tebe zamilovala.
Je to pravda?
Zamilovala ses do mě?
Ano.
Ano, zamilovala jsem se do tebe.
To jsem si myslel.
Dioneo, můžeš prosím doprovodit dámu dovnitř,
aby se mohla připravit na večeři?
Já se musím posadit a zpracovat dnešní události
v úplném tichu a osamění.
A jestli uvidíš něco na zub, přineseš mi to?
Dobře.
Hezký den, Filomeno.
Nenech se svou láskou ke mně zaslepit, abys neupadla na schodech.
Protože na schodech se musíš dívat.
To je přece vtipné.
Ano.
Velmi okouzlující, signore.
Jak vidíš,
dodržuji naši dohodu.
Já taky.
Doufám, že víš, že mě to osvěžilo.
Láska je zvláštní.
Má v sobě takovou opravdovost.
Opravdovost těla a mysli.
Jak tě dokáže odpoutat od těla a dovolí ti vznášet se na nebi.
Cupitat po mracích.
Měl jsem klisnu, kterou jsem miloval.
Tak moc.
Spal jsem s ní ve stáji, když onemocněla.
Nechtěl jsem, aby se bála, že ji opustím.
Byl jsem tam hodiny. Hodiny.
Zapomněl jsem jíst.
Pil jsem její vodu.
Byl jsem celý den bez jídla,
tak jsem si jen odskočil pro chleba a pivo, a když jsem se vrátil,
bylo po ní.
Jako by mě chtěla té chvíle ušetřit.
Možná to nemělo význam.
Jen…
Jen náhoda.
Jak běží den po dni.
Největší životní láska odejde během chvíle bez polibku na rozloučenou.
No, musíme se přes to přenést, ne?
Nikdo nemá rád hysterické lidi.
Pojďte, je čas.
Vyčisti mi zuby.
Bože?
Padrono Neifile, jsi to ty?
Teď už chápu, proč mě sem Bůh poslal.
Podej mi ruku.
Poslal tě Bůh?
Přesně tak.
To je rošťák.
Já to věděla.
Jak k tobě přišel?
Jako sloup, oblak?
Jako hlas v mé hlavě.
Ano, řekl mi:
„Běž, Dioneo, ke staré studni a zachraň z ní dívku.“
Amen.
Boží hlas.
Byl hluboký a zvučný? Čistý a jasný jako trubka?
Co tvoje teplota?
Pořád se chvěju.
Obávám se, že ti vychládá krev.
Je chladná jako voda.
Musím na tebe přenést své teplo.
Aha.
Děkuji za tu oběť.
Cítím velké teplo.
To je dobře.
A tady?
A tady? Co cítíš?
Ano.
A tady?
Páni. Teď už je mi až moc teplo.
Děkuji ti za pomoc.
Máš milou ženu.
Já neříkal, že se máš svlékat.
To mi řekl Bůh.
Drahá! Opravdu tě Bůh zachránil?
Ano! Poslal Dionea.
Uslyšel v hlavě hlas.
Představuji si ten Boží hlas:
„Ahoj doktore!"
Možná byl víc staccato:
„Ahoj doktore!“
Musíš mi všechno povědět, ale teď je večeře.
Rychle se oblékni, ať ostatní nečekají.
Neifile?
Ano.
…a proto mě Averroeův komentář k Aristotelově teorii pohybu tak zajímá.
Také se mi líbí jeho dynamické úvahy o čistotě.
Vůbec nerozumím tomu, co říkáš.
Samozřejmě. Proto máš štěstí, že máš mě.
Protože já rozumím tomu, co říkám.
Oznámení, vzácní hosté!
- Máme tu velkou… - Vikomt Leonardo a já jsme se vzali!
Pojďme to oslavit!
- Víno! - Jo.
Našli jsme ho v Pratu.
Pomáhal skupince dětí, učil je používat mlýnek.
Má široké srdce.
To je milé.
A v tu chvíli jste se rozhodli?
Jak romantické.
Jak naprosto iracionální.
Okamžitě mezi námi vzplanula láska, takže si mě musel vzít hned na místě.
V záchvatu vášně
a oddanosti Bohu jsme se spojili před Bohem
v malém kostele.
Pak jsme se samozřejmě spojili jako muž a žena, jen my dva.
Bylo to krásné.
Jak jsem si to vždy přála.
- Že, Misio? - Rozhodně, bylo to úžasné.
Úžasné.
A nebudete tomu věřit, ale byl oblečený v modrém!
Byl oblečený v modrém!
V naší oblíbené barvě. Ano.
No, to je dokonalé, opravdu.
Takže se k nám brzy přidá?
Ano.
Musí v Benátkách nakoupit nějaké sklo a pak hned přijede.
Ale prozatím jsem tu jen já.
Ano, jen paní domu.
Sama.
Jsi v pořádku, Pampineo?
Vikomtko,
jsi asi chtěla říct.
Aha, omlouvám se, vikomtko. Promiň.
Cítím se skvěle.
Cítím se… skvěle, jo.
Já… Mám opuchlé oči od pláče.
Ano, jistě, ale byly to slzy štěstí.
Jenom…
Slzy radosti, jo.
Ještě víno!
Haló!
Jo.
Proč bys spěchala.
Udělej to.
Ne, díky.
Udělej to.
Jen to udělej.
Zakloň hlavu.
Ještě víc.
Potřebuje krásná panna znovu zachránit?
Padrono, tebe jsem nečekal.
Za tohle mě pověsí.
Překlad titulků: Petr Bajer