Du bestemmer ikke, hvem der får brød!
Nej!
Stop!
Jeg nåede frem.
Vi ansætter ikke lige nu, din gnom.
Nej, jeg er kommet til festen.
Hun ligner pesten selv.
Og også en hore.
Gå.
Gå!
-Jeg er Leonardos slægtning. -Nej.
Du ved, bedrageri kan straffes med døden, ikke?
Nej, jeg er ikke en bedrager.
Jeg er Filomena fra Eduardo af Firenzes hus.
-Fuck… -Okay.
Det er umuligt, for vi har allerede sådan en.
-Hvad? -Ja.
Ja.
Licisca.
Hvor vover du!
Din forræderiske kælling! Du prøvede at dræbe mig!
Nej!
Så er det godt.
Slip mig!
Så er det nok!
Mine bedste sko!
Åh gud.
Det var en lægemæssig nødvendighed.
Hvis ingen vil trodse den pjalt, så gør jeg det.
Du må aldrig røre signora Filomena igen.
Smid den bedrager ud!
Hun er ikke Filomena. Det er jeg.
Denne bedragerske er vist din misundelige tjenestepige.
Er det ikke sandt?
Desværre, ja.
Det er min misundelige tjenestepige Licisca.
-Nej, hun… -Jeg genkendte dig ikke, Licisca.
Jeg har altid passet så godt på dig, men så kommer du og opfører dig sådan.
Hvor pinligt for mig.
Vil du undskylde for at ydmyge mig foran mine venner?
Nej.
Hun har vist mistet forstanden på rejsen hertil.
Hendes krav på dit navn er utilgiveligt. Jeg kaster hende for hundene.
-Jeg hjælper dig. -Ja.
Nej!
-Ud med dig. -Jeg overlever ikke. Nej!
Du klarer dig fint.
-Nej! -Vent!
Hun burde i det mindste have brød til sin rejse.
Meget venligt.
Giv mig det.
Vær sød.
Du skal ikke sulte på vej hjem.
Du skal lade mig blive.
Jeg skal faktisk ikke noget som helst.
Du forrådte mig, Licisca.
Du lod mig ligge døende.
Du angreb mig, fordi jeg gav brød til en, der sultede.
Altså…
Undskyld.
Hvis du virkelig vil blive, må du være min tjenestepige.
Ellers lader jeg dem smide dig ud som den gale bondekone, du ligner.
Og du lader, som om du er adelig?
Med dine normale øjne og kedelige hår? Nej.
Dine håndled er så tykke, at det aldrig vil lykkes.
Det gør det allerede. En af de adelige bejler endda til mig.
Padrone Tindaro.
Markis Peraltos nevø?
Tiden er ikke til kurmageri.
Vores ophold her kræver et frieri.
Jeg er glad for, du er her.
Selv hvis din grimme mund gør dig svær at se på.
Jeg sørger for vores sikkerhed, hvis du gør din del.
Den gamle dig er død.
Ja. Du skubbede hende ud fra en bro.
Godt.
-Undskyld, padrona. -Det gør intet.
Nu tager naturen over.
Jøsses.
Du klarede den kardinal, padrona. Du reddede os alle.
Sågar et par ekstra stik. Var det for en god ordens skyld, eller…
Nej, det var absolut nødvendigt. Jeg gjorde, hvad jeg skulle.
Vi må vel alle myrde af og til.
Nøj.
Godt. Dioneo neutraliserer pesten, og så serverer jeg dessert. Bagværk!
Kom.
Hun kommer også.
Jo flere…
-Pogo fra Genève… -…jo bedre.
…forekommer giften som en lugt.
Så hvis man er advaret, er det ret enkelt at undgå infektion.
Licisca har givet afkald på sin slethed, og jeg har allernådigst tilgivet hende.
-Ikke, Licisca? -Jo.
Kalder du det et kniks?
Om igen.
Det var det. Tak. Fortsæt, doktor.
Tak. Vi trækker løget hen over hagen og håndleddet,
andre høje pulspunkter, som vi kalder dem i lægebranchen.
Bare nok til at afværge smittekimen. Gør som mig. Stank!
Stank. Vi fordriver den.
-Stank. -Stank.
Stank.
-Stank. -Stank.
-Han er en meget dygtig læge. -Åh, ja.
Stank.
Du er heldig at have ham.
Han er selvfølgelig også heldig at have dig.
Det er vi alle efter din imponerende, modige opvisning mod banditterne.
Jo, altså…
Det er sandt. Jeg er tydeligvis meget belæst i nærkamp.
Tydeligvis.
Tilbage er høje lyde, der kan opløse den resterende pest i luften.
Råb sammen med mig.
Højere. Tak.
Ja, luften er vidunderligt løs nu. Doktor?
-Truslen er neutraliseret. Et fad vin? -Åh ja.
Rød eller hvid? Lad os tage en hvid.
Vælger vi at ignorere, at en trio af banditter brød ind
og gik amok i vores tilflugtssted?
Ja, gør vi?
Er der ingen vagter? Og hvor i Guds navn er husets herre?
Hvis vi havde haft en ordentlig leder, var det aldrig sket.
Og du havde ikke behøvet at ydmyge dig selv med det mandhaftige angreb.
Jeg beskyttede alle.
Du virkede fra forstanden.
Sirisco vil gøre alt for at forhindre flere indtrængende.
Ja. Naturligvis.
-Har du et forslag? -Vi skal bede en bøn for kardinalen.
Hvad med en bøn for mig, hvis forlovedes hjem lige blev invaderet?
Kære Gud, hvorfor?
Hvorfor, Gud?
-Kære Gud, hvorfor… -Stop!
Nu tager vi os sammen!
Vi har alle lidt store tab på grund af pesten,
men derfor fortjener vi dette pusterum i en idyllisk sikker havn.
Vi er på ferie! Husker I det?
Lad os nu komme i feriestemning.
Hørt!
Og jeg ved, I tænker: "Sirisco, hvor er desserten?"
Godt nyt.
Vi leverer kager til værelset for at sikre jer de sødeste drømme.
Sirisco, logiet er for lille.
Ja, signora, men husk, det er kun midlertidigt.
Snart flytter vi ind i det store soveværelse…
Der er ingen steder at stille mit Paduan-spejl. Der er ikke plads.
Hvad med her? Eller her? Jeg kan også montere det smukt på døren.
-Sirisco! -Kagetid.
-Den i midten er min favorit… -Gør min vogn klar.
Vogn? Påtænker vi en midnatstur gennem landsbyen?
Piazzaen er flot, men man kan ikke se meget i mørket.
-Færdig. -Undskyld?
Færdig. Med dette lille værelse
for en ynkelig, ugift tjenestepige.
Vi skal finde Leonardo.
Du sagde, han hentede vin i en naboby.
-Hvilken? Vi skal derhen nu! -Sagde jeg en naboby?
Er det sandt? Jeg har sagt mange ting.
Hvilken by?
-Prato. -Ja?
-Ved du det ikke? -Det ender på O.
-Er han sammen med en anden? -Nej!
Hvis han er i et hemmeligt ægteskab med en smukkere kvinde,
dræber jeg dig i søvne. Så dræber jeg mig selv.
-Misia, du følger trop. -Selvfølgelig.
Jeg sværger, han er ugift og kender intet til dit udseende.
Selvom det ville få ham til at skynde sig hjem,
for, ved Gud, du er smuk.
Hvad kan holde en mand fra sin brud? Det stopper nu!
Jeg foreslår, det venter til i morgen. Vi er lige blevet angrebet af banditter.
Ja.
Fint nok.
Jeg må hvile mig.
Jeg må være så smuk som muligt for min mand.
Ja.
Ved daggry tager vi af sted for at finde ham.
Dejligt.
-Dejligt. -Misia, min godnatsang.
-Hvad? -Jamen selvfølgelig.
Når falkoneren synger
Hvad falkoneren synger…
Smut!
Vi alle det ynder
Hvad falkoneren synger
Når falkoneren synger
Jeg kører altså ikke til alle byer i Toscana for at finde
den mand, vi begravede i forhaven!
Der er en anden løsning.
Hvordan har du det?
Skønt.
En fantastisk aften. Teknisk set min første militære sejr.
Du så dem jo.
Hvad var der ikke sket, om jeg ikke var trådt til?
Voldtægt.
De kunne have voldtaget mig.
Har du udøvet vold, Dioneo?
Ofte. Til gavn for mine patienter.
Det er sådan, det føles at være mand.
Filomena tog mig til side for at lykønske mig med min tapperhed.
En flirt med en kvinde er den rette medicin.
En tonic mod alt ondt.
Måske er hun anderledes?
Jeg bejler til Filomena.
Med din forståelse af den kvindelige natur
overrasker en sådan farefuld bestræbelse mig.
Du har ret.
Det er næsten trist. Gid jeg bare kunne lide hende.
Men det ville være en bjørnetjeneste.
Ja. Jeg er glad for, du føler dig styrket, men husk, du har brug for hvile.
Og din te.
Jeg har ikke brug for mere. Jeg føler, jeg kan gøre alt. Jeg har det skønt!
Åh, nej!
Ja!
Jeg fløj.
Skat?
Det var lidt overvældende, ikke?
Jeg tror altså ikke, Gud har forladt os.
Min lille konklusion.
Men alle dør, selv kardinalen.
Ja, jeg må medgive, at Gud måske er vred på menneskeheden.
Måske har vi ikke bygget nok katedraler. Eller for mange?
Guds veje er uransagelige, ikke?
Kardinal Agnolo glemte det, og se, hvad der skete med ham.
Knaldet ihjel af en kvinde.
Kardinal Agnolo gav mig min første nadver.
Det tæller stadig, ikke?
Skat…
Hvad er der i dit skød?
-Kardinalens tå. -Okay…
Hvad er din plan?
Jeg ved det ikke!
Den er så lille, og jeg føler mig så alene.
Jeg er her, skat. Du er aldrig alene.
Jeg fjerner den, okay?
Jeg er lidt tosset, ikke?
På en…
På en skøn måde, jeg forguder.
Pokkers.
Panfilo!
Jeg er i en brønd!
Panfilo!
Er der nogen?
Gud?
Rejs dig. Der er meget at lave.
Sirisco og Pampinea er ude i et ærinde i dag.
Hendes Misia er med.
Vi har travlt, Licisca.
-Jeg har ordnet natpotterne ovenpå… -Jeg skal have vand.
Lad ikke øsen røre dine læber.
Det er uheldigt og ulækkert.
Kom her. Kom her!
Bløde hænder.
Er du…
Ja?
Glem det. Vask dig. Vi har travlt.
At skovle forbinder ens knogler med jorden.
Gå hen til det græsklædte sted på marken, 30 skridt forbi stien.
God, blød jord. Mindst halvanden meter dybt.
Ellers graver ulvene ham op.
Pis.
Neifile?
Godmorgen, Sirisco.
Godmorgen. Jeg håber, morgenmaden faldt i din smag.
Har du set min brud her til morgen?
Nej, det har jeg ikke. Men bare rolig, her er meget sikkert.
Indbruddet i går indgyder ikke fuld tillid.
Nej, men jeg har indsat min stærkeste mand som vagt.
Og min svageste mand. De er én mand, så…
Kan vi overveje at gøre mere?
-Nogle våben. En, der er vågen? -Ja.
Lad os ikke bringe huset i fare med uopmærksomhed.
Bestemt, men vær ikke bekymret for din kone.
Området er smukt og indbydende.
Hun kan nemt fare vild, ikke?
Jeg er så træt af at vente.
Efter i går må jeg bare møde min Leonardo.
Da banditten tog fat i mig, passerede mit liv revy.
Vi kan ikke vende tilbage, før vi har fundet min forlovede.
Hvad sker der?
Hvorfor stopper vi?
Misia, hvis det er banditter, der vil have deres vilje med os,
gør du det så?
-Ja. -Lad dem tage dig.
Så det er lettere?
Sirisco?
Hvorfor viser du mig en and?
En ælling, sandelig?
Vi tænkte, det kunne berolige dig lidt.
Om hvad?
Vi har lidt nyt
om Leonardo.
Men han var min sidste chance.
Jeg holder anden. Tak. Ja.
Kjolen og medgiften og det hele.
Misia.
Og min far var også glad for, at jeg skulle flytte.
"Endelig blev det din tur," sagde han.
-Det var min tur! -Din tur.
Hold anden, ja. Hold anden.
Lykke.
Så smuk.
Min kære, min kære
Vi har en plan
Min kære, min kære
-Vi har en plan -Vi har en plan
Sikke en smuk dag. Skal vi gå forbi oliventræerne?
Hvorfor?
For sjovs skyld.
Nej, jeg har en dagsorden.
-Morgenmaden var god i morges. -Ja, lækker! Smagene var…
Den kunne have været bedre.
Hvordan var din barndom? Var den god?
Den var selvfølgelig meget slem.
Men fordi jeg var syg, havde jeg tid til at studere historie.
Det er bedre at bruge tid på at lære end at lege på gaden eller få venner.
Nævnte jeg, at jeg er ekspert i de romerske krige i Makedonien?
Du antydede det kraftigt.
I dag vil jeg gerne fortælle dig den etoliske krigs uforkortede historie.
Skønt.
Det er meget dristigt.
Undskyld, Tindaro.
Min begejstring løber af med mig.
Jeg er bare så desperat efter intellektuel næring.
Det er et privilegium at blive oplyst af dig, signore.
Ja, altså…
Hvem skulle ellers gøre det?
Dioneo.
-Goddag, doktor. -Padrona.
Dioneo, begynd.
Lidt musik for at gøre fakta lettere at omsætte. For din skyld.
Roms forhold til Makedonien forplumredes af udfaldet af den 2. puniske krig.
Hannibal opfylder sit livslange løfte til sin far
ved aldrig at tilgive romerne.
De skulle have dræbt ham, da han var spædbarn i fangenskab.
Spanien, her. Ingen flåde nødvendig.
Karthago, her.
Og hvis Hannibal angreb Saguntum, ville selv den fjerde…
Og, kære Gud, endnu en grund.
Du er meget almægtig og meget stor.
Hvor ville du tage hen, hvis du løb væk fra din flok?
Ingen skjulesteder.
Neifile?
-Hej. -Åh gud, du er nede i brønden.
-Er du kommet noget til? -Jeg er våd.
Jeg har mange spørgsmål, men lad mig finde et reb. Vent.
Jeg har det fint. Du skal ikke redde mig.
Hvad?
Du skal ikke redde mig. Jeg skal reddes af Gud.
Ligesom dengang du satte ild til den busk?
Nej, jeg tester Gud.
Hvis han ikke har forladt mig, vil han ikke lade mig omkomme i en brønd.
Han vil redde mig, og det vil være et tegn.
Skat…
Sæt jeg er tegnet?
Du er da ikke tegnet.
Du er min mand, og du elsker mig.
Selvfølgelig ville du prøve at redde mig. Det beviser ikke noget.
-Det skal altså være Guds sendebud? -Det kunne også være et mirakel.
Som en magisk trappe eller en hellig vind.
-Hvordan var morgenmaden? -Lækker.
Syltetøj, hjulkrone. Jeg satte honning til side til dig.
-Jeg laver en kurv til dig. -Nej, ellers tak.
Jeg har grisen på vej ud.
Sæt han ikke redder dig?
Skat, hvorfor siger du det?
Okay, jeg krydser fingre.
Jeg beder for dig. Hav en skøn dag.
Okay.
Og nu, et digt til din ære,
i terza rima, som jeg har hørt er moden lige nu.
Jeg bøjer hovedet og beder dig om At se mit fromme lille liv
Middagstid.
Skal vi vente til aftentimen?
-Ja. -Ja.
Hvordan var Leonardo?
Han var rar.
Rar.
Dejligt.
Kan du beskrive ham?
Da ægteskabsmægleren sagde giftermål, hørte jeg ikke længere efter.
Ja, selvfølgelig.
Han elskede sin villa.
Men han elskede Venedig mere.
Som han dog elskede Venedig.
Der mødte jeg ham. Jeg bestyrede et lille sted.
Et hvilehjem for kvinder.
For mænd. Kvinderne hvilede ikke så meget. Men…
Men så gav han mig arbejde i Villa Santa.
Når han rejste, gav han mig altid en ny bog.
-Lærte mig at læse. -Kan du læse?
-Han lyder smuk og rig. -Ja, han er ganske rig.
Han arvede villaen som ung, og han har forbedret den lige siden.
En god kristen mand.
Mu…
Han var højlydt.
Han var meget højlydt.
Han havde en buldrende stemme og stort, bredt smil…
Hvad var hans yndlingsfarve?
-Blå. -Blå! Misia, blå!
-Vi havde tænkt blåt! -Det er jo skønt.
Blå. Det er, som om I var forbundet, før I mødtes.
Blå.
Og en anden ting. Han elskede rødhårede.
Han håbede, du ville have rødt hår.
Ja.
Videre til næste aktivitet, hvor jeg igen optræder for dig.
Fantastisk.
Jeg ved, kvinder fikserer på kødets forfængelighed.
-Jeg føjer dig gerne. -Jeg ved ikke, hvad du mener.
Du vil se min krop bevæge sig.
Dioneo, nu viser vi Filomena, hvordan Filip V brød sammen under presset
fra Titus Quinctius Flamininus i Thessalien.
-Ja. -Vi skal bruge pinde.
-Frøken. -Ja tak.
Av! Kors! Hvorfor gav du mig den med den spidse side opad?
Begge ender er spidse.
Hold kæft, din makedonske køter, og indtag stillingen.
Jeg sprætter dig op lem for lem.
God idé. Meget virilt.
-Ja. -To mænd fulde af sæd.
Åh gud.
Ja.
Duk dig.
Makedonerne havde fanget romerne som en lus mellem to negle.
Men så slog de tilbage.
Hurra, romere!
Buh, makedonere.
Okay. Almægtige Gud, som jeg stoler fuldt ud på,
lad os prøve noget andet.
Jeg ved, du vil redde mig,
men jeg synker. Jeg synker!
Gud, jeg kom tæt på,
men du gør mig stærkere.
Okay.
Så er det nok.
Endnu et digt. Ville det glæde dig, Gud?
Ind. Bom.
Jeg inviterede dig, fordi du er den første kvinde
som jeg ikke finder helt afskyelig.
Tak.
Det er svært at være en rig mand som mig. Duften af penge gør kvinder vilde.
Men det er jo bare videnskab.
Jeg kan ikke forestille mig din position. Vi er skabninger fyldt med griskhed.
Tak for undskyldningen.
Men du er så meget mere end dine penge.
Du er intelligent, stærk, flot.
Din stakkel.
Du må have så mange kvinders opmærksomhed, at du må værge for dig.
Hvad?
Det har jeg ikke. Hvorfor siger du det?
Jeg mente kun…
-Driller du mig? -Nej.
Din løgnagtige smiger vil ikke betage mig mere.
Jeg lyver ikke. Du er flot.
Din smukke teint, dit bølgende hår.
Mit hår bølger ikke. Det er krøllet.
Jeg vidste det.
-Du håner mig offentligt. -Jeg…
Dioneo, sig til den hjerteløse kvinde, at jeg ikke tåler hån.
Engang fik en mands hån mig til at vælte. Min tunge hæver.
Jeg kan ikke få vejret.
Du ender i galgen!
Padrone, dybe vejrtrækninger.
Tunge.
Godt. Øjne.
Du vil overleve.
-Er du sikker? -Ja.
Hvad med dette hånende grusomme væsen?
Sådan er kvinder.
Forblændet af følelser. Hun mente intet ondt.
Hun nævnte mit hår.
Som ven siger jeg, dit hår er uregerligt og utiltrækkende,
men som læge kan jeg forsikre dig for,
at hun ikke kunne håne dig.
Filomena synes, du er smuk,
fordi hun er forelsket i dig.
Er det sandt?
Er du forelsket i mig?
Ja.
Ja, jeg er forelsket i dig.
Det tænkte jeg nok.
Dioneo, eskorter damen indenfor, så hun kan forberede sig til middagen.
Jeg må sidde her og bearbejde det, der er sket i stilhed og ensomhed.
-Er du sød at tage flere snacks med? -Udmærket.
Farvel, Filomena.
Lad ikke din kærlighed til mig forblænde dig.
Du skal kunne se at gå op ad trappen.
Det er meget sjovt.
Ja. Meget charmerende, signore.
Som du kan se, overholder jeg aftalen.
Det gør jeg også.
Det var forfriskende, at du ved det.
Kærlighed er forunderligt.
Den indeholder sandhed.
Sandhed i krop og sind.
Den flytter dig fra kroppen og lader dig svæve hen over himlen.
Slå tæerne på skyerne.
Jeg havde en hest, jeg elskede højt.
Meget højt.
Jeg sov i stalden, når hun var syg.
Hun skulle aldrig tvivle på, om jeg var der.
Jeg var der i timevis. I timevis.
Jeg glemte at spise. Vi delte hendes vand.
Jeg spiste ikke i en hel dag, så jeg hentede brød og øl hos tjenestefolkene.
Da jeg kom tilbage, var hun død.
Som om hun ville skåne mig for det.
Måske er der ingen mening med det, bare…
Det skete bare.
En dag tager den næste.
Sand kærlighed kan forsvinde uden et sidste kys.
Jamen vi må jo alle komme over det, ikke?
Man bør ikke være alt for dramatisk.
Kom, det er tid.
Tør mine tænder.
Gud?
Padrona Neifile, er det dig?
Jeg forstår, hvorfor Gud bad mig komme her.
Tag min hånd.
Sendte Gud dig?
Ja, søreme så.
Han er en slyngel. Jeg vidste det.
Hvordan kom han til dig?
Som en søjle? En sky?
Som en stemme i mit hoved.
Den sagde: "Dioneo, tag ud til den gamle brønd, og red pigen.
Amen."
Guds stemme.
Var den dyb og buldrende? Klar og lys som et horn?
-Hvordan er din temperatur? -Jeg ryster stadig.
Jeg frygter, dit blod er koldt. Så koldt som vandet.
Jeg overfører noget af min varme til dig.
Okay.
Tak for offeret.
-Det føles meget varmt. -Godt.
Og der?
Hvordan føles det her?
Ja.
Og der?
Nøj. Og nu er jeg for varm.
Tak for hjælpen.
Din kone er dejlig.
Bad jeg dig tage skjorten af?
Det gjorde Gud.
-Skat, reddede Gud dig virkelig? -Ja! Han sendte Dioneo.
En stemme talte til ham.
Jeg forestiller mig, at Guds stemme lyder sådan her: "Goddag, doktor."
Men måske sagt med mere staccato. "Goddag, doktor."
Jeg hører gerne mere, men middagen venter.
Tag tøj på. Jeg vil ikke lade de andre vente.
Neifile?
Ja.
Derfor er Averroës kommentar til Aristoteles' bevægelsesteori
af særlig interesse for mig.
Jeg nyder også hans overvejelser om renlighed.
Jeg forstår slet ikke, hvad du siger.
Selvfølgelig ikke. Du er heldig at have mig.
For jeg forstår, hvad jeg siger.
En meddelelse, ærede gæster!
-Nu har vi den mest… -Visconte Leonardo og jeg blev gift!
Ja.
Lad os fejre det!
-Vin! -Ja.
Vi fandt ham i Prato.
Han hjalp en gruppe børn med at lære at bruge en mølle.
Han har et stort hjerte.
Hvor skønt.
Så I besluttede det på stedet? Hvor romantisk.
Fuldstændig irrationelt.
Vores kærlighed var så umiddelbar. Han måtte bare gifte sig med mig.
I et brus af lidenskab og gudhengivenhed
blev vi forenet foran Gud i en lille kirke.
Dernæst forenede vi os som mand og kone, bare os to.
Det var skønt.
Alt, hvad jeg har drømt om.
-Ikke, Misia? -Det var pragtfuldt.
Det var pragtfuldt.
Og I vil ikke tro det. Han var klædt i blåt.
Han var klædt i blåt. Vores yndlingsfarve.
Det er perfekt. Det er det virkelig.
Kommer han snart?
Ja da.
Han skulle købe glas i Venedig, men så kommer han.
Indtil videre er det bare mig.
Ja, bare fruen i huset.
Alene.
Er alt i orden, Pampinea?
Viscontessa, mener du vist.
Undskyld, Viscontessa.
Jeg har det skønt. Jeg har det skønt. Ja…
Mine øjne er hævede af gråd.
Ja, selvfølgelig, men det er glade tårer.
Bare…
Glædestårer. Ja.
Mere vin!
Hallo.
Ja.
Tag dig endelig god tid.
Kom så.
Nej tak.
Kom så.
Men gør det nu.
Læn hovedet tilbage.
Op. Højere.
Skal den smukke jomfru reddes endnu en gang?
Padrona, jeg ventede dig ikke.
Jeg ender i galgen.
Tekster af: Karen Dyrholm