DEKAMERON
Nem te döntöd el, hogy kinek jár kenyér!
Ne!
Állj meg!
Megjöttem!
Nincs veszünk fel alkalmazottat, te gnóm!
Nem, a buliba jöttem!
Maga a megtestesült pestis!
Ha az egy szajha.
Távozz!
- Leonardo kuzinja vagyok. - Jaj, ne!
Az ilyen hazugság halállal büntethető, tudod?
Nem hazudok!
Filoména vagyok, a firenzei Eduardo lánya.
- Bassza meg! - Oké.
Ez lehetetlen, mert abból már van itt egy.
- Hogy mi? - Igen.
Igen.
Licisca!
Hogy merészeled?
Te áruló ribanc! Meg akartál ölni!
Ne!
Oké. Rendben.
Eressz!
Elég volt ebből!
A legjobb cipőm!
Istenem!
Nem bántok nőt, de ez orvosilag indokolt volt.
Majd én szembeszállok ezzel a sehonnaival!
Soha többé nem érintheted signora Filoménát.
Dobjátok ki az imposztort!
Nem ő Filoména, én vagyok az!
Olybá tűnik, az imposztor az irigy szolgálólányod.
Nem igaz?
Valóban!
Nem más ez, mint irigy szolgám, Licisca.
- Nem, ő… - Elsőre nem ismertelek meg, Licisca.
Mindig olyan jó voltam hozzád,
te pedig ilyen állapotban érkezel, és így viselkedsz.
Szégyent hozol a fejemre.
Bocsánatot kérsz azért, hogy megszégyenítettél a barátaim előtt?
Nem.
Sajnos az út porában hagyta a józan eszét. Elbitorolná a neved. Megbocsáthatatlan.
- Jobb lesz kidobni. Segítek. - Várj!
- Én is. - Segíts.
Ne!
- Ez az! Gyere! Kifelé! - Nem élem túl!
- Ne! - Nem lesz bajod.
- Ne! - Várjatok!
Legalább kenyere hadd legyen az útra!
Nagylelkű vagy.
Add ide!
Kérlek!
Hogy ne éhezz a hazaúton.
- Muszáj beengedned! - Kiderült, hogy semmit nem muszáj tennem.
Elárultál, Licisca.
Ott hagytál meghalni.
Megtámadtál, mert kenyeret adtam egy éhezőnek.
Hát…
Sajnálom.
Ha tényleg maradni akarsz, a szolgálólányom kell, hogy legyél.
Különben hagyom, hogy kidobjanak, mint egy őrült pórt, aminek látszol.
Te meg nemesnek tetteted magad?
Az átlagos szemeddel és fénytelen hajaddal? Nem.
Olyan vastag a csuklód, hogy sose veszik be.
Már bevették.
Az egyik nemes még udvarol is nekem.
Padrone Tindaro.
Peralto marchese unokaöccse?
- Aha. - Nincs idő udvarlásra.
Csak a leánykérés a biztos.
Örülök, hogy itt vagy.
Még akkor is, rossz ránézni a ronda szádra.
Mindketten biztonságban leszünk, csak tartsd be a megállapodást!
- A régi változatod meghalt. - Igen. Lelökted egy hídról.
Oké.
- Elnézést, padrona. - Jaj, semmi gond.
Utat kérünk a természetnek.
Nicsak!
Jól elintézte a bíborost, padrona. Mindnyájunkat megmentett.
Még néhány extra szúrás is belefért. Csak a biztonság kedvéért, vagy…
Nem, mindegyikre égető szükség volt. Csak tettem, amit kellett.
Bizony, néha muszáj megölni valakit.
Rendben, Dioneo semlegesíti a pestist,
utána pedig felszolgálom a desszertet. Süti lesz!
Jöjjön!
Ő is jön.
Egységben az…
erő.
…szagként hatol a testbe.
Ha felkészült az ember, egész egyszerűen elkerülhető a fertőzés.
Liscia megtagadta a rémtetteit, és kegyesen megbocsátottam neki.
- Ugye, Licisca? - Igen.
Ez neked pukedli?
Újra!
Így jobb. Köszönöm. Folytasd, doktor!
A hagymát elhúzzuk az arc és a csukló előtt,
és minden más illatpont előtt, ahogy mi, orvosok ezeket nevezzük.
Kevés is elég, hogy megvédjen a miazmától.
Csinálják utánam! Büdi.
Büdi. Elűzzük.
- Büdi. - Büdi.
Büdi.
Igazán jól képzett orvos.
Az biztos.
Büdi.
Hálát adhatsz érte.
És persze ő is érted.
És mi mind a lenyűgöző, bátor küzdelmed láttán a banditák ellen.
- Igazából… - Büdi.
- Igen. Én… - Büdi.
Olvasott vagyok a közelharc terén.
Az meglátszik.
Már csak zajjal kell elzavarnunk a levegőben maradt ragályt.
Kiabáljanak velem!
Hangosabban!
Igen, már csodásan laza a levegő. Doktor?
Elmúlt a veszély. Csapra ütünk még egy hordót?
Igen!
Vöröset vagy fehéret? Legyen fehér!
Azt szó nélkül hagyjuk,
hogy három bandita tört be ide, és ámokfutást rendezett?
Hagyjuk?
- Nincsenek őrök? - Őrök?
És hol az Isten nevében van a ház ura?
Ha lenne egy valódi vezetőnk, sosem történt volna ilyesmi!
És neked nem kellett volna megszégyenülnöd
azzal a férfias támadással.
Mindenkit védtem.
Úgy tűnt, meghibbantál.
Sirisco biztosan megtesz mindent a további behatolások ellen.
Igen. Természetesen.
- Van ötleted? - Imádkoznunk kell a bíborosért.
És értem nem, hisz megszállták a vőlegényem otthonát?
Istenem, miért?
Miért, Isten?
- Édes Istenem, miért… - Elég!
Szedjük össze magunkat!
Mindnyájunktól sokat elvett a pestis, de pont ezért érdemeljük meg
ezt a kis nyugalmat egy idilli, biztonságos helyen.
Ne feledjétek, nyaralunk!
Engedjük át magunkat a szünidei elmeállapotnak!
Úgy van!
És biztos mind kíváncsian várják a desszertet.
Jó hírem van.
A süteményeket a szobákba visszük, hogy biztosítsuk a legédesebb álmot.
Sirisco, túl kicsi a szoba!
Igen, signora, de ne feledje, ez csak ideiglenes.
- Nemsokára a fő hálószobába… - Sirisco!
Nincs hova tennem a padovai tükröm. Nincs neki hely.
Itt van egy üres hely. Vagy itt is.
Vagy az ajtóra is rögzíthetem.
- Sirisco! - Itt a sütemény!
A középső a kedvencem.
Készítsd elő a kocsim!
A kocsiját? Megnézné éjszaka a falut?
A piazza nagyon szép, de a sötétben nem sokat látni…
- Elegem van. - Tessék?
Elegem van ebből az apró,
szánalmas, hajadonnak való cselédszobából.
- Nos… - Leonardo után megyünk.
Azt mondtad, egy közeli faluba ment borért.
- Hová? Azonnal utána megyek. - Ezt mondtam volna?
Remélem, igaz. Sok mindent mondtam.
Mi a falu neve?
- Prato. - Igen?
- Nem tudta? - Tudtam, hogy „o”-ra végződik.
- Más nővel van? - Az kizárt.
- Ha titokban feleségül vett… - Nem.
…egy sokkal szebb nőt, álmodban elvágom a torkod.
- Majd a sajátom. - Nem.
- Aztán te is, Misia. - Követem a halálba.
Padrona, esküszöm, nem házas az úr, és mit sem tud az ön megjelenéséről.
Ha pedig tudna, minden bizonnyal rohanna haza,
mert ön igen gyönyörű.
Nem értem, mi tartja távol a menyasszonyától, de megkeresem.
Javasolhatom, hogy reggel távozzunk, amikor van fény?
Alig mentek el a banditák.
Igen.
Legyen.
Pihennem kell.
Hogy a legjobb arcom mutassam a férjemnek.
Igen.
Hajnalhasadtakor hárman utána indulunk.
Csodálatos.
- Csodálatos. - Misia, az altatódalomat!
- Mi van? - Természetesen, padrona.
Mikor a solymász énekel
A solymász énekel
Tűnés!
Dala csodásan száll
Miről a solymász énekel
Mikor a solymász énekel
Drágaságos a hölgyed, de nem hajtok el minden toszkán faluba
a kertben nyugvó embert keresni.
Van más megoldás.
Hogy vagy, padrone?
Remekül.
Micsoda este! Tulajdonképpen az első katonai győzelmem.
Láttad őket.
Képzeld, mit tettek volna, ha nem lépek közbe?
Fajtalankodnak.
Velem.
Te verekedtél valaha, Dioneo?
Gyakran, a betegeim érdekében.
Igazán férfias érzés.
Filoména félrevont, és gratulált harctéri bátorságomhoz.
Pont erre a flörtölésre van szükségem.
Gyógyír a bajaimra.
Talán ő más, mint az összes többi.
Udvarolni fogok neki.
Meglep, hogy a női természet ismerőjeként ilyen kockázatot vállalsz.
Igazad van.
Tudod, ez szinte szomorú dolog. Jó lenne, hogy csupán kedvelném.
De az mindkettőnknek a kárára válna.
Valóban. Örülök, hogy erősebbnek érzed magad,
de ne feledd, szükséged van a pihenésre.
És a teádra.
Bennem van minden, ami kell.
Bármire képes vagyok. Pompásan érzem magam!
Jaj, ne!
Igen!
Repültem.
Drágám?
Drágám, ez elég letaglózó volt, ugye?
Amúgy kétlem, hogy Isten elhagyott volna.
Ezt következtettem ki.
De mindenki meghal. Még a bíboros is.
Elismerem, Isten talán haragszik az emberiségre.
Talán túl kevés katedrálist építettünk. Vagy túl sokat.
Kifürkészhetetlenek az útjai.
Agnolo bíboros megfeledkezett erről, és nézd, mi lett vele!
Egy nő hentelte le.
- Agnolo bíborosnál voltam elsőáldozó. - Nyugi, az érvényes marad.
Drágám…
mi van az öledben?
A bíboros lábujja.
Oké.
Mihez kezdesz vele?
Nem tudom.
Nagyon kicsi, és én nagyon egyedül vagyok.
Itt vagyok, drágám. Sose vagy egyedül.
Megszabadulok ettől, rendben?
Egy kicsit be vagyok kattanva, ugye?
Egy…
Csodálatos módon, amit imádok.
Nicsak!
Panfilo!
Kútba zuhantam!
Panfilo!
Valaki?
Isten?
Ébresztő! Sok a dolog.
Siriscónak Pampineával van ma dolga, szóval nem lesz itt se ő, se Misia.
Sok a dolog. Ketten vagyunk. Kiürítettem az éjjeliedényeket.
Víz kell.
Ne érjen a szádhoz az edény!
Balszerencsés és undorító.
Oké, gyere ide!
Puha a kezed.
Te…
Igen?
Semmi. Tisztálkodj, vár a munka.
Nincs is jobb frissítő egy ásással töltött napnál.
Vidd arra a füves részre, jó harminc lépésre az úttól.
Ott jó puha a föld. Legalább öt láb mélyre ásd be.
Vagy kezdheted újra, ha kiásták a farkasok.
Bassza meg!
Neifile?
Jó reggelt, Sirisco!
Jó reggelt, padrone! Remélem, ízlett a reggeli.
Nem láttad véletlenül a feleségem ma reggel?
Nem láttam.
De ne aggódjon, nagy itt a biztonság.
Az esti betörés nem volt bizalomgerjesztő.
Tudom. És azóta a legerősebb emberem őrzi a kaput.
És a leggyengébb emberem. Ugyanaz, szóval…
Tehetnénk esetleg többet?
- Fegyverek. - Igen.
Egy éber őr?
Ne kockáztassunk a figyelmetlenséggel!
Mindenképp. De kérem, ne aggódjon a felesége miatt!
A kert gyönyörű és hívogató.
Biztos csak eltévedt, nem?
Nagyon unom már a várakozást.
A tegnapi után csak az én Leonardómra vágyom.
Amikor megragadott a bandita, lepergett előttem a hosszú életem.
Nem térhetünk vissza, míg hitvesemre nem lelünk.
Miért lassítunk?
Miért állunk meg?
Istenem!
Misia, ha banditák, és erőszakot akarnak tenni,
bevállalod te?
- Igen. - Add oda magad.
Úgy egyszerűbb.
Sirisco?
Miért adsz nekem kacsát?
Sőt, kiskacsát.
Úgy gondoltuk, megnyugtathatja.
Miért kell megnyugtatni?
Híreink vannak
Leonardóról.
De ő volt az utolsó esélyem!
Fogom a kacsát. Köszönöm. Igen.
A ruha, a hozomány, meg minden.
Misia!
És apám is úgy örült, hogy távozni látott.
„Végre itt a te sorod”, mondta.
- Itt volt a sorom! - Itt volt a sora.
Fogja a kacsát, igen. Fogja csak.
Boldogság.
Gyönyörű.
Drágám, drágám
Van egy tervünk
- Drágám, drágám - Drágám
- Tervünk van - Tervünk van
De szép ez a nap! Sétáljunk az olajfák felé?
Miért?
Szórakozásból.
Jó, vagyis nem. Máshogy terveztem.
Kiváló volt ma a reggeli.
Igen, roppant ízletes. Az ízek…
Azért lehetett volna jobb.
Milyen volt a gyerekkorod? Csodás?
Az, természetesen, rettenetes volt.
A betegesség előnye, hogy volt időm a történelmet tanulmányozni.
Sokkal hasznosabb időtöltés, mint játszani az utcán,
vagy barátságokat kötni.
Említettem, hogy vezető szaktekintély vagyok a római háborúk terén?
Erősen utaltál rá.
Szeretném tovább mesélni az aetoliai háború részletes történetét.
Remek hír.
Ez nagyon tolakodó dolog.
Bocsánatot kérek, Tindaro.
Az izgatottság miatt van.
Kétségbeesetten vágyom a szellemi táplálékra.
Micsoda privilégium részesülni a megvilágosodottságodban.
Nos, igen…
Valakinek muszáj megtennie.
Dioneo!
- Üdv, doktor! - Padrona!
Dioneo, kezdd!
Egy kis zene, hogy emészthetőbbé tegyük a tényeket.
A számodra.
Róma kapcsolatát Makedóniával
besározta a második pun háború lezárása.
Hannibál az apjának tett fogadalmának szellemében
nem bocsátott meg a rómaiaknak.
Csecsemőként megölhették volna, de megkímélték.
Spanyolország, itt. Nincs szükség haditengerészetre.
Karthágó itt.
És Hannibal kifosztotta Saguntumot, még a negyedik…
És drága Istenem, még egy ok.
Nagyon mindenható vagy, és nagyon nagy.
Szóval hova is mennél, ha elfutnál a nyájad elől?
Nincs hová bújnod.
Neifile?
- Szia! - Istenem, beestél a kútba.
- Jól vagy? Nem esett bajod? - Vizes lettem.
Van pár kérdésem, de előbb hozok kötelet, drágám.
- Tarts ki! - Jól vagyok. Nem kell, hogy megments.
- Tessék? - Nem kell, hogy megments.
Isten kell, hogy megmentsen.
Mint amikor bokrokat gyújtogattál?
Nem, próbára teszem Istent.
Ha tényleg nem hagyott el, nem hagyja, hogy a kútba vesszek.
Megment majd valahogy, és ezzel jelt ad.
Drágám…
nem lehetek én a jel?
Ugyan, nem te vagy a jel.
A férjem vagy, és szeretsz.
Nyilván meg akarsz menteni.
Az semmit nem bizonyít.
- Szóval csak Isten küldöttének jössz ki? - Egy csoda is megteszi.
Egy varázslépcső, vagy szent széllökés.
Milyen volt a reggeli?
Kitűnő.
Lekvár, borágó. Félretettem neked egy kis mézet.
- Hozok egy kosarat. - Nem kell.
Hoztam egy disznót az útra.
És ha nem ment meg?
Drágám, hogy mondhatsz ilyet?
Rendben, drágám, szorítok.
Imádkozom érted. Szép napot!
Oké.
És most egy vers a dicsőségedre terzinában, ami úgy hallom, divatos.
Lehajtom kis fejem, imádkozom Hogy lásd meg, élek itten lent
Délre járhat.
Muszáj estig várnunk?
- Igen. - Igen.
Milyen volt Leonardo?
Kedves volt.
Kedves.
Ez kedves.
Mesélnél még róla?
Csak addig figyeltem a házasságközvetítőre,
hogy hajlandó elvenni.
Igen, természetesen.
Nos, szerette a villát.
De Veneziát jobban szerette.
Jaj, hogy imádta Veneziát!
Ott találkoztam vele. Egy kis helyet vezettem.
Egy pihenőt nők számára.
Vagyis férfiak számára. A nők nem pihentek. De…
De aztán munkát adott a Villa Santában,
és amikor utazott, mindig hozott nekem egy könyvet.
- Olvasni tanított. - Tudsz olvasni?
Jóképűnek és gazdagnak hangzik.
Igen, jó gazdag.
Ifjúkorában örökölte meg a villát, és azóta szépítgeti.
Jó keresztény.
Hangos volt.
Jó értelemben.
Nagy hanggal szólt, és nagy, széles mosolya…
Mi volt a kedvenc színe?
- A kék. - A kék! Misia, kék!
- Mi is a kékre gondoltunk! - Hűha, ez csodás.
A kék.
Ismerte, mielőtt találkoztak volna.
Kék.
És még tudja, mit? Imádta a vöröseket.
Remélte, hogy vörös haja lesz.
Tudom.
Jöhet a következő tevékenység, ismét előadok valamit.
Fantasztikus.
Tudom, hogy rajonganak a nők a hús hiúságáért.
- Szívesen kielégítem a vágyad. - Nem tudom, miről beszélsz.
Látni akarod, hogy mozgok.
Dioneo, most bemutatjuk Filomenának, hogyan rogyott össze V. Philipposz király
a nagy Titus Quinctius Flaminius nyomása alatt Thesszáliában.
- Igen. - Botok kellenek.
- Hölgyem! - Igen.
Jézusom, miért a szúrós végét nyújtottad?
Mindkét vége szúrós.
Hallgass, te makedón fattyú, és védd magad!
Széthasítalak!
Jó ötlet! Nagyon férfias.
- Igen. - Két, spermával teli férfi.
Istenem!
Igen!
Hajolj!
A makedónok sarokba szorították a rómaiakat.
De aztán ellentámadásba lendültek.
Éljenek a rómaiak!
Fúj, makedónok!
Oké, mindenható Isten, akiben teljes a bizalmam,
próbáljunk ki valami mást!
Tudom, hogy meg fogsz menteni,
de alámerülök.
Alámerülök!
Istenem, közel volt a vég,
de te erőt adsz.
Oké.
Elég ebből.
Még egy vers. Az örömödre szolgálna, Isten?
Be. Bumm.
Azért töltöm veled a napom, mert az első nő vagy,
akit nem találok teljesen taszítónak.
Köszönöm!
Nehéz ilyen gazdagnak lenni.
Mindenki tudja, hogy a nők megvadulnak a pénz szagától.
Ezt állítja a tudomány.
El se tudom képzelni a helyzeted.
- Kapzsisággal teli lények vagyunk. - Elfogadom a bocsánatkérést.
De te sokkal több vagy, mint a pénzed.
Intelligens vagy, erős, és jóképű.
Szegénykém!
Biztosan annyi nő figyelmét vonzod, hogy bottal kell elüldöznöd őket.
Hogy mi?
Ez nem igaz.
Miért mondtad ezt?
Nem, csak…
- Heccelsz? - Nem.
Elég volt a hazug hízelgésedből!
Nem hazudok, csak…
Jóképű vagy.
Finom az arcszíned, hullámzik a hajad.
Nem hullámzik a hajam, hanem göndör.
- Tudtam, hogy ez lesz. Kigúnyolsz. - Én…
Én…
Dioneo, mondd meg a kőszívű nőnek, hogy nem állhatom a gúnyt.
Egyszer egy férfi gúnyolódásától felborultam.
Narancsméretű a nyelvem. Nem kapok levegőt.
Ezért felakasztanak!
Padrone, lélegezz mélyeket!
Nyelv.
Jó. Szem.
Túl fogod élni.
- Biztos? - Teljesen.
Mi legyen a gúnyolódó lénnyel?
A nők már csak ilyenek. Elvakulnak az érzelmektől.
- Nem sértésnek szánta. - Szóba hozta a hajam.
Barátként mondom, hogy a hajad rendezetlen és taszító.
De orvosként biztosíthatlak,
szándékosan se tudna gúnyolni.
Filoména azért lát ilyen jóképűnek, mert beléd szeretett.
Igaz ez?
Szerelmes vagy belém?
Igen.
Igen, beléd szerettem.
Ahogy gyanítottam.
Dioneo, kérlek, kísérd be a hölgyet, hogy felkészülhessen a vacsorára.
Nekem itt teljes csendben és magányban kell feldolgoznom a történteket.
És ha van még nasi, tudnál hozni?
- Rendben. - Szép napot, Filoména!
Remélem, a szerelmed nem vakít el annyira, hogy lezuhanj a lépcsőn.
Mert látni kell a lépcsőfokokat.
- Nyilván remek vicc volt. - Igen.
Nagyon bájos, signore.
Mint látod, én betartom a megállapodásunkat.
Én is.
Képzeld, ez frissítő érzés volt.
Talányos dolog a szerelem.
Igazság rejlik benne.
A test és elme igazsága.
Felvesz a testünkből, és az égbe repít.
A felhőkön tipeghetünk.
Volt egy lovam, akit nagyon szerettem.
Nagyon.
Amikor megbetegedett, az istállóban aludtam vele.
Azt akartam, hogy biztosan tudja, hogy vigyázok rá.
Órákig ott voltam. Órákig.
Elfelejtettem enni. Egy vízből ittunk.
Egy napig nem ettem.
Bebotorkáltam a házba kenyérért és sörért,
és mire visszatértem, már nem élt.
Mintha meg akart volna kímélni a pillanattól.
Talán nem jelent semmit.
Csak…
Megtörtént.
Az egyik napra jön a másik.
Az élet legigazabb szerelme
búcsúcsók nélkül távozik, egy pillanat alatt.
Igen, az ilyesmin túltesszük magunkat, ugyebár.
Senki nem szereti a drámázást.
Gyertek, itt az idő.
Fogmosást!
Isten!
Neifile úrnő, ön az?
Már látom, Isten miért szólított ide.
Fogja a kezem!
Isten küldött?
Igen.
A csirkefogó! Tudtam!
Hogyan mutatkozott előtted? Oszlopként, felhőként?
Egy hangként a fejemben.
Azt mondta: „Dioneo, menj a régi kúthoz, és mentsd meg a lányt!”.
„Ámen.”
Isten hangja.
Mély és zengő volt? Vagy tiszta és éles, mint egy kürt?
- Milyen a hőmérséklete? - Még vacogok.
Félek, kihűlt a vére. A víz lehűtötte.
A saját hőmet kell átadnom.
Értem.
Köszönöm az áldozatodat.
- Ez nagyon meleg. - Helyes.
És itt?
És itt milyen érzés?
Igen!
És itt?
Ettől túlmelegedtem.
Köszönöm a segítséget!
- Kedves a felesége. - Az inged levételét nem kértem.
De Isten igen.
Drágám, Isten valóban megmentett?
Igen. Dioneót küldte.
Egy hang szólt a fejében.
Így képzelem Isten hangját:
„Üdv, doktor!”.
De talán staccatósabb: „Üdv! Doktor!”.
Szívesen hallgatnálak, de lekéssük a vacsorát.
Öltözz gyorsan! Nem akarom megváratni őket.
Neifile?
Igen.
…ezért Averroës kommentárja Arisztotelész mozgásfogalmához
különösen érdekes a számomra.
A tisztaságról szóló elmélkedései is kedvemre valók.
Egy szót sem értek ebből.
Persze, hogy nem. Ezért jó, hogy itt vagyok.
Mert én értem, amit mondok.
Egy bejelentés, tisztelt vendégeink!
- Megérkezett a leg… - Összeházasodtunk Leonardo viscontével!
Igen.
Ünnepeljünk!
- Bort! - Igen.
Pratóban találtunk rá.
Egy gyerekcsapatnak segített megtanulni a malom használatát.
Hatalmas szíve van.
Imádnivaló.
És abban a pillanatban eldöntöttétek? Milyen romantikus!
Milyen irracionális.
Szerelmünk olyan hirtelen támadt fel, hogy azonnal el kellett vennie.
A szenvedély és az istenfélés rohamában
Isten színe előtt, egy apró templomban keltünk egybe.
Természetesen aztán el is háltuk a nászt.
Imádnivaló volt.
Minden, amire vágytam.
- Ugye, Misia? - Igen, gyönyörű volt.
Gyönyörű.
És el se fogják hinni, de az úr kékben volt.
Kékben! A kedvenc színünkben. Igen.
Ez tökéletes. Teljesen.
Akkor nemsokára csatlakozik ő is?
Igen.
Üveget kell vennie Veneziában, de aztán jön.
De egyelőre csak én vagyok itt.
A ház úrnőjeként.
Egyedül.
Jól vagy, Pampinea?
Úgy érted, viscontessa.
Elnézést, viscontessa. Sajnálom.
Remekül vagyok.
Remekül. Igen…
Igen, a sírástól dagadt fel a szemem.
Örömkönnyeket sírtam.
Csak az…
öröm könnyeit. Igen.
Több bort!
Helló!
Igen.
El ne siesd!
Engedd!
Kösz, nem.
Engedd!
Azért engedd!
Döntsd hátra!
Magasabbra!
Ismét megmentésre szorul a hölgy?
Padrona, nem téged vártalak.
Ezért felakasztanak.
A feliratot fordította: Kalmár Dávid