DECAMERONUL
Nu tu decizi cine primește pâine!
Nu!
Stai!
Am sosit.
Momentan nu angajăm, piticanie.
Nu, am venit pentru petrecere.
Parcă e întruchiparea ciumei.
Și o curvă.
Pleacă!
- Sunt verișoara lui Leonardo. - Nu!
Minciuna asta se poate pedepsi cu moartea, știi?
Nu vă mint.
Eu sunt Filomena, din familia lui Eduardo din Florența.
- La dracu'! - Bun. E imposibil, fiindcă avem deja una.
- Poftim? - Da.
Da.
Licisca!
Cum îndrăznești?
Scorpie trădătoare! Ai vrut să mă omori!
Nu!
Bine, gata.
Dă-te!
Ajunge!
Pantofi mei cei buni!
Doamne!
Nu lovesc femei, era o urgență medicală.
Dacă nu-i ține piept nimeni zdrențăroasei, o fac eu.
Să n-o mai atingi niciodată pe signora Filomena!
Dați-o afară pe impostoare!
Nu ea e Filomena, eu sunt.
Se pare că această impostoare e slujnica ta cea geloasă.
Nu-i așa?
Vai, da!
E slujnica mea geloasă, Licisca.
- Nu, ea e… - Nu te-am recunoscut la început, Licisca.
Eu am avut mereu grijă de tine,
iar tu vii aici și te porți așa?
În ce poziție mă pui!
Vrei să-ți ceri scuze că m-ai făcut de râs în fața prietenilor?
Nu.
E păcat, dar și-a pierdut mințile pe drum. Iar să-ți revendice numele e de neiertat.
- Zic s-o dăm la câini. Te ajut. - Stați!
- Și eu. - Ajută-i!
Nu!
- Gata, afară! - Nu voi supraviețui. Nu!
- Nu! - Nu vei păți nimic.
- Nu! - Stați!
Trebuie să aibă măcar pâine pe drumul de întoarcere.
Ce cumsecade ești!
Dă-mi!
Te rog.
Ia, să nu-ți fie foame pe drum.
- Trebuie să mă lași să rămân. - Se pare că nu trebuie să fac nimic.
M-ai trădat, Licisca.
M-ai lăsat să mor.
Dar tu m-ai atacat fiindcă i-am dat pâine unui om înfometat.
Ei bine…
Îmi pare rău.
Dacă vrei să rămâi, va trebui să devii slujnica mea.
Altfel, îi las să te dea afară ca pe o țărancă sărită precum pari a fi.
Și ce, te prefaci că ești nobilă?
Cu ochii tăi banali și părul insipid? Nu.
Cu încheieturile alea atât de groase, nu are cum să-ți iasă.
Deja îmi iese.
Unul dintre nobili mă curtează.
Padrone Tindaro.
Nepotul marchizului Peralto?
- Da. - Lasă curtea! Dacă te cere, putem rămâne.
Mă bucur că ești aici.
Deși mi-e greu să te privesc, cu gura aia pocită.
Voi avea grijă de amândouă, dar fă ce ți-am spus!
- Cea care ai fost e moartă. - Da, fiindcă ai împins-o de pe pod.
Așa.
- Iertare, domniță! - Nicio grijă.
Natura își cere dreptul.
Măi să fie!
I-ai venit de hac cardinalului, domniță. Ne-ai salvat pe toți.
Ba l-ai înjunghiat mai mult decât trebuia. Era ca să ajungă sau…
Nu, loviturile erau absolut necesare. Am făcut doar ce trebuia.
Toți mai trebuie să și ucidem uneori.
Ei bine…
Dioneo neutralizează molima, iar apoi voi servi desertul. Pateuri!
Haideți!
Vine și ea.
Cu cât mai mulți…
- După Pogo… - …cu atât mai bine.
…otrava intră în corp ca miros.
Dacă știi dinainte, e simplu să eviți infecția.
Licisca a renunțat la răutatea ei, iar eu am iertat-o cu multă grație.
- Nu-i așa, Licisca? - Ba da.
Asta numești tu reverență?
Mai fă una!
E bine, mulțumesc. Continuă, doctore!
Mersi. Ne dăm cu ceapă peste bărbie, la încheietură
și în orice alte puncte mirositoare, cum le numim noi în medicină.
Nu cu multă, doar cât să alunge miasma.
Faceți ca mine! Puturos.
- Puturos! O scoatem. - Puturos!
Puturos!
- Puturos! - Puturos!
- E un doctor foarte priceput. - Da.
Puturos!
Ai mare noroc cu el.
Și el, cu tine, desigur.
Cu toții avem noroc cu tine. Te-ai arătat fenomenal de curajos împotriva bandiților.
- Da, păi… - Puturos!
- Așa e, eu… - Puturos!
- Mă pricep la lupta corp la corp, clar. - Clar.
Și terminăm țipând cât putem, să piară molima rămasă în aer.
Vă rog, țipați deodată cu mine!
Mai tare. Mulțumesc.
Da, aerul e minunat acum. Doctore?
Amenințarea a dispărut. Nu mai deschidem un butoi de vin?
Desigur. Roșu sau alb? Să zicem că alb.
Alegem să uităm de cei trei bandiți care au dat buzna în sanctuarul nostru?
- Uităm? - Nu avem paznici?
- Și unde Dumnezeu e stăpânul casei?
Dacă am fi avut un conducător, nu s-ar fi întâmplat una ca asta.
Și n-ar fi trebuit să te umilești atacând ca un bărbat.
Apăram pe toată lumea.
Păreai dusă de tot.
Sirisco va face tot posibilul să nu mai apară alți intruși.
Da, sigur că da.
- Aveți sugestii? - Trebuie să ne rugăm pentru cardinal.
De ce nu pentru mine? Casa logodnicului meu a fost invadată.
De ce, Doamne?
- Doamne, de ce? - Destul!
Să ne venim în simțiri!
Ciuma ne-a cauzat tuturor mari pierderi
și de aceea merităm câteva clipe de răgaz în acest refugiu idilic.
Suntem în vacanță, ați uitat?
Să ne îmbibăm de spiritul vacanței, bine?
Așa să facem!
Vă întrebați, desigur, unde e desertul.
Am o veste bună.
Vă vom aduce pateuri în cameră, ca să puteți visa frumos mai apoi.
Sirisco, camera e prea mică!
Nu uita că e ceva temporar, domniță.
- Ne vom muta în dormitorul principal. - Sirisco!
N-am unde să-mi pun oglinda padovană. Nu e destul loc.
Ce zici de acest loc liber? Ori acesta. Ori aș putea-o monta frumos pe ușă.
- Sirisco! - Au venit pateurile.
- În mijloc e cel mai… - Pregătește-mi trăsura!
Trăsura? Să dăm o tură noaptea prin sat?
Piața merită văzută, dar nu se vede bine pe întuneric.
- Gata! - Scuze?
Am terminat cu camera asta mică,
care s-ar potrivi doar unei amărâte de slujnice nemăritate.
- Ei bine… - Mergem la Leonardo.
Ai zis că ia vin dintr-un oraș vecin.
- Ce oraș? Mergem acolo acum! - Am zis un oraș vecin?
Sper ca așa să fie. Am zis multe lucruri.
În ce oraș?
- Prato. - Prato?
- Nu știi? - Știam că se termină cu „o”.
- E cu altă femeie? - Nu.
Dacă e căsătorit în secret cu o femeie mult mai frumoasă…
- Nu. - Te omor în somn.
- Apoi mă sinucid. - Nu.
- Misia, îmi urmezi exemplul. - Desigur.
Domniță, jur că e necăsătorit și nu știe nimic despre cum arăți.
De-ar ști cât ești de frumoasă, s-ar grăbi acasă, pentru bunul Dumnezeu!
Nu știu ce îl ține departe, dar voi micșora depărtarea.
Eu zic să plecăm dimineață, pe lumină. Doar ce ne-au atacat bandiții.
Da.
Bine.
Trebuie să mă odihnesc. Să fiu cât mai frumoasă pentru soțul meu.
- Da. - În zori, noi trei plecăm să-l găsim.
Minunat!
- Minunat. - Misia! Cântecul meu de noapte bună.
- Ce? - Imediat, domniță.
Când cântă șoimarul
Ce cântă șoimarul
Cară-te!
Frumusețea-i cât caru'
Ce cântă șoimarul
Când cântă șoimarul
E drăguță ea, dar nu bat orașele Toscanei după cel pe care l-am îngropat în curte.
Mai există o soluție.
Cum te simți, padrone?
Mă simt grozav.
Ce seară fantastică! Practic, e prima mea victorie militară.
I-ai văzut. Dacă nu interveneam, îți dai seama ce puteau face?
Viol.
Mă puteau viola.
- Ai fost vreodată violent? - Când e nevoie, spre binele pacienților.
Îți amintește cum e să fii bărbat.
Filomena m-a luat deoparte și m-a felicitat pentru curajul meu.
Să flirtez cu o femeie este exact ce-mi trebuie.
Îmi alină suferința.
Poate e altfel decât celelalte.
O voi curta pe Filomena.
Dar înțelegi bine femeile și natura lor.
Mă surprinde un demers atât de periculos.
E adevărat ce spui.
E chiar trist. Aș vrea să pot s-o plac.
Dar ne-aș face un deserviciu amândurora.
Într-adevăr. Mă bucur că te simți întărit.
Dar nu uita că ai nevoie de odihnă! Și de ceai.
Îmi trebuie doar ce e în mine.
Simt că pot face orice. Mă simt minunat!
Aoleu!
Da!
Am zburat.
Iubito!
A fost copleșitor, nu-i așa?
Apropo, eu nu cred că Dumnezeu ne-a abandonat.
Asta e concluzia mea.
Însă mor toți, până și cardinalul.
Dumnezeu ar putea fi supărat pe omenire, cu asta pot cădea de acord.
Poate am construit prea puține catedrale. Sau prea multe.
Misterioase Îi sunt căile.
Cardinalul Agnolo a uitat de asta și uite ce a pățit! Mătrășit de o femeie.
Cardinalul Agnolo m-a împărtășit prima oară.
Ce dacă, tot se pune.
Draga mea…
Ce ai în poală?
Degetul cardinalului.
Bine.
- Ce vrei să faci cu el? - Nu știu.
E atât de mic și mă simt atât de singură!
Sunt aici, draga mea. Nu ești niciodată singură.
Te scap eu de el, bine?
Am cam înnebunit, nu?
Într-un…
Într-un fel minunat, pe care îl ador.
Fir-ar să fie!
Panfilo!
Sunt într-o fântână!
Panfilo!
E cineva acolo?
Doamne?
Trezirea! Ai multă treabă.
Sirisco va fi plecat azi cu Pampinea,
și Misia la fel.
Avem treabă și suntem doar noi. Am curățat olițele și dormitoarele.
Vreau niște apă.
Nu atinge cana cu buzele!
Aduce ghinion și e scârbos.
Ia vino încoace! Vino aici!
Ai mâinile moi.
Ești cumva…
Da?
Lasă! Spală-te, că avem treabă.
Nimic nu te apropie de natură ca datul la lopată.
Locul ăla cu iarbă, la 30 de pași de potecă.
E pământ bun, moale. Peste un metru și jumătate adâncime.
Altfel îl îngropi iar când îl dezgroapă lupii.
Rahat!
Neifile!
Bună dimineața!
Bună dimineața, padrone! Sper că micul-dejun ți-a fost pe plac.
Mi-ai văzut soția în dimineața asta?
Nu am văzut-o. Dar nu te teme, e foarte sigur pe aici.
Breșa de aseară nu m-a umplut de încredere.
Știu. De atunci, am pus de pază cel mai puternic om al meu.
Și pe cel mai slab. E doar unul, deci…
Putem face ceva în plus?
- Să punem un om înarmat. Și treaz. - Da.
Să nu periclităm moșia nefiind atenți la detalii.
Da, desigur. Dar nu te teme pentru soție!
Uite ce moșie frumoasă și primitoare!
Să te tot pierzi prin ea.
M-am săturat să aștept, știi?
După seara trecută, trebuie să-l cunosc pe Leonardo.
Când m-a prins banditul, mi-a trecut toată viața prin fața ochilor.
Nu ne putem întoarce până când nu-l găsim pe logodnicul meu.
De ce încetinim?
De ce oprim?
Doamne! Misia, dacă bandiții încearcă să ne facă felul, îi lași tu?
- Da. - Să ți-l facă ție. Am ușura situația.
Sirisco!
De ce îmi oferi o rață?
O rățușcă, de fapt.
Ne-am gândit că te-ar putea liniști.
De ce să mă liniștească?
Avem o veste
despre Leonardo.
Dar era ultima mea șansă.
Țin eu rața. Mulțumesc.
Rochia, zestrea și tot.
Misia!
Și ce s-a mai bucurat tata să mă vadă plecând!
Mi-a spus: „În sfârșit, e rândul tău.”
- Era rândul meu! - Așa este.
Țineți rața!
Ce bucurie!
Ce frumos!
Drăguța mea
Avem un plan
- Drăguța mea - Drăguța
- Avem un plan - Avem un plan
- Ce zi frumoasă! Mergem pe lângă măslini? - De ce?
De distracție.
Ei bine… Nu, am un plan.
Micul-dejun a fost grozav azi.
Da, delicios. Aromele erau…
Desigur, se putea și mai bine.
Cum a fost copilăria ta? Frumoasă?
A fost îngrozitoare, desigur.
Avantajul, când ești bolnăvicios, e că ai timp să studiezi istorie.
Ești mult mai câștigat dacă înveți decât dacă te joci pe stradă
sau îți faci prieteni.
Ți-am spus că sunt expert de nivel mondial în războaiele romane din Macedonia?
Ai insinuat tu ceva.
Vreau să continui să te delectez cu istoria integrală a războiului sirian.
Minunat.
Ești foarte nerăbdătoare.
Scuzele mele, Tindaro.
Emoția mă copleșește.
Sunt disperată după hrană pentru intelect.
E un privilegiu să mă luminezi tocmai tu, signore!
Da, păi…
Cine altcineva?
Dioneo!
- Bună ziua, doctore! - Padrona!
Începe, Dioneo!
Puțină muzică va face faptele mai ușor de metabolizat.
Pentru tine.
După al Doilea Război Punic, relația Romei cu Macedonia era amenințată.
Hannibal se ținea de promisiunea făcută tatălui său de a nu-i ierta pe romani.
Dacă nu l-au ucis când puteau… Copil fiind, le fusese prizonier.
Spania e aici. Nu e nevoie de flotă.
Cartagina e aici.
Dacă Hannibal îl demitea pe Saguntum, chiar și al patrulea…
Și încă un motiv, Doamne.
Ești foarte atotputernic și foarte mare.
Unde Te-ai duce, de-ai fugi de turma Ta?
- N-ai unde să Te ascunzi. - Neifile?
- Bună! - Doamne, ai căzut în fântână!
- Te simți bine? Ești rănită? - Sunt udă.
Am multe întrebări, dar mai întâi mă duc după frânghie.
- Rezistă! - Stai! Nu vreau să mă salvezi tu.
- Cum? - Nu tu, ci Domnul trebuie să mă salveze.
Nu va fi ca atunci când ai ars acel tufiș?
Nu. Îl pun pe Dumnezeu la încercare.
Dacă nu m-a abandonat, nu mă va lăsa să pier într-o fântână.
Mă va salva cumva și ăsta va fi un semn.
Draga mea…
Dacă sunt eu semnul?
Nu poți fi tu semnul.
Ești soțul meu și mă iubești. Sigur că ai încerca să mă salvezi.
Asta nu dovedește nimic.
- Ieși doar dacă e un trimis al Domnului? - Ar putea fi și un miracol.
Ca o scară magică sau o pală de vânt sfânt.
- Cum a fost micul-dejun? - Delicios.
Gemuri, borjeană. Ți-am pus deoparte niște miere.
- Îți pregătesc un coșuleț. - Nu, e în regulă.
Am luat porcul când ieșeam.
Dacă nu te salvează?
De ce să spui una ca asta, iubitule?
Bine, iubito. Îți țin pumnii.
Mă rog pentru tine. Să ai o zi minunată!
Așa.
Și acum, o poezie pentru slava Ta,
în terza rima, care am auzit că e la modă.
Îmi plec capul și Te implor Viața-mi evlavioasă să o vezi
E miezul zilei.
Trebuie să așteptăm seara?
- Da. - Da.
Cum era Leonardo?
Era drăguț.
Drăguț.
Ce drăguț!
Descrie-l mai bine!
Pețitoarea a făcut-o, dar n-am ascultat-o după ce a zis că mă ia.
Desigur.
Îi plăcea vila sa.
Dar îi plăcea mai mult Veneția.
Ce-i mai plăcea Veneția!
Acolo l-am cunoscut. Eu conduceam un mic stabiliment de odihnă pentru femei.
Pentru bărbați, căci femeile nu se prea odihneau.
Apoi m-a adus să muncesc la Villa Santa.
Când călătorea, îmi aducea mereu câte o carte nouă. M-a învățat să citesc.
- Știi să citești? - Pare frumos.
- Și bogat. - Da, e foarte bogat.
A moștenit vila când era tânăr și de atunci a tot mărit-o.
Un bun creștin.
Mu…
Era gălăgios.
Foarte gălăgios.
Vorbea cu o voce tunătoare și avea un zâmbet larg.
Ce culoare prefera?
- Albastru. - Albastru! Misia, albastru!
- Ne gândeam că e albastru. - Grozav!
Albastru.
Erați legați înainte să vă cunoașteți.
Albastru.
Și știți ceva? Îi plăceau roșcatele.
Spera să fiți roșcată.
Știu.
La următoarea activitate, voi lupta pentru tine.
Excelent!
Știu obsesia femeilor pentru carnea cea efemeră și îți voi face pe plac.
- Nu știu la ce te referi. - Vei vrea să-mi vezi corpul în mișcare.
Dioneo, îi vom arăta Filomenei
cum a cedat Filip al V-lea în Tesalia
sub presiunea impusă de marele Titus Quinctius Flamininus.
Da. Avem nevoie de bețe.
- Doamna mea! - Da. Te rog.
Isuse! De ce mi-l dai cu partea ascuțită în sus?
Ambele părți sunt ascuțite.
Taci, corcitură macedoneană, și ocupă-ți poziția!
Te voi face bucăți!
Bună idee! E foarte viril.
- Da. - Doi bărbați plini de spermă.
Doamne!
Da.
Lasă-te în jos!
Macedonenii îi prinseseră pe romani la înghesuială.
Dar apoi aceștia au ripostat.
Bravo, romani! Jos cu macedonenii!
Bine, Doamne Atotputernic, în care mă încred pe deplin.
Hai să încercăm altceva!
Știu că mă vei salva, dar eu mă scufund.
Mă scufund!
Era cât pe ce, Doamne,
dar Tu îmi dai putere.
Gata.
E de ajuns.
Încă o poezie. Te-ar mulțumi, Doamne?
Înăuntru. Poc!
Te voiam azi lângă mine fiindcă ești prima femeie
care nu mi se pare complet dezgustătoare.
Mulțumesc.
E greu să fii bogat, ca mine.
Se știe că mirosul banilor face femeile să devină sălbatice.
E dovedit științific, desigur.
Mi-e greu să-mi imaginez situația ta.
Suntem creaturi ce mustesc de avariție.
Îți accept scuzele.
Tu nu ești doar bogat.
Ești inteligent, puternic, chipeș.
Bietul om! La câte femei îți dau atenție, probabil le ții la distanță cu bățul.
Poftim?
Nicidecum. De ce spui asta?
Mă refeream…
- Râzi de mine? - Nu.
Nu-ți mai ascult lingușelile mincinoase.
Nu mint. Eu…
Ești minunat.
Ai tenul frumos, părul ondulat.
Părul meu nu e ondulat, e creț.
Știam că așa va fi.
- Râzi de mine pe față! - Eu…
Eu… Dioneo, zi-i acestei femei insensibile că nu suport bătaia de joc.
Odată, bătaia de joc m-a făcut să mă răstorn.
Mi-e limba cât portocala. Nu pot respira.
- Vei fi spânzurată pentru asta! - Respiră adânc! Așa.
Limba.
Bun. Ochii.
- Vei supraviețui. - Ești sigur?
- Absolut. - Dar ființa asta crudă și batjocoritoare?
Așa sunt femeile.
Emoțiile le orbesc. N-a vrut să te jignească.
A zis de părul meu.
Ca prieten, îți zic că părul ți-e vâlvoi și neatrăgător.
Dar ca medic, te asigur,
n-ar râde de tine nici de-ar vrea.
Filomena te crede cel mai chipeș bărbat fiindcă s-a îndrăgostit de tine.
E adevărat?
Ești îndrăgostită de mine?
Da.
Da, sunt îndrăgostită de tine.
Cum bănuiam.
Dioneo, condu-o pe doamna înăuntru, ca să se pregătească pentru cină.
Voi analiza aici cele întâmplate azi, în liniște deplină și singurătate.
- Dacă vezi vreo gustare, să-mi aduci. - Prea bine.
O zi bună, Filomena!
Iubirea ce-mi porți să nu te orbească, ca să poți urca scările.
Trebuie să vezi ca să urci scările.
- E foarte amuzant, evident. - Da. Foarte fermecător, signore.
După cum vezi, eu îmi respect promisiunea.
Și eu.
Să știi că mi s-a părut răcoritoare.
Dragostea e un lucru curios.
Și totodată adevărat.
Un adevăr al trupului și-al minții.
Te îndepărtează de corp și te face să plutești în cer.
Și ai norii la picioare.
Aveam odată o iapă și am iubit-o mult.
Tare mult.
Am dormit în grajd cu ea când era bolnavă.
Ca să fie sigură că-i voi fi alături.
Am stat acolo ore întregi.
N-am mai mâncat, beam amândoi aceeași apă.
Nu mâncasem toată ziua.
M-am dus în casa servitorilor după pâine și bere.
Iar când am revenit, murise.
Parcă ar fi vrut să nu asist la clipa fatală.
Poate nu are vreun alt înțeles.
Pur și simplu… s-a întâmplat. E doar o zi ce se preschimbă-n alta.
Cea mai adâncă iubire piere într-o clipă, fără un ultim sărut.
Da, dar trebuie să trecem peste asta, nu?
Nimănui nu-i e pe plac un om melodramatic.
E timpul să mergem.
Curăță-mi dinții!
Doamne?
Domniță Neifile, tu ești?
Acum înțeleg de ce m-a trimis Dumnezeu aici.
Prinde-mă de mână!
- Dumnezeu te-a trimis? - Chiar El!
Ce ștrengar! Știam eu.
Cum a venit la tine?
Sub chip de stâlp, de nor?
Era o voce în capul meu.
A zis: „Dioneo, mergi la vechea fântână și salveaz-o pe fata de acolo!
Amin.”
Vocea Domnului era adâncă și tunătoare? Clară și cristalină, ca un corn?
- Cum stai cu temperatura? - Încă mai tremur.
Mă tem că ți se răcește sângele. Devine rece ca apa.
O să-ți transfer o parte din căldura mea.
Înțeleg.
Îți mulțumesc pentru sacrificiu.
- E foarte cald. - Bine.
Și acolo?
Și aici, la fel?
Da.
Și acolo?
Acum mi-e prea cald.
Mersi pentru ajutor!
- Grozavă soție ai! - Ți-am zis să-ți dai jos cămașa?
Mi-a zis Dumnezeu.
Iubito, chiar te-a salvat Dumnezeu?
Da. L-a trimis pe Dioneo.
O voce i-a vorbit în cap.
Cred că vocea a spus: „Te salut, doctore.”
Sau poate a grăit mai staccato: „Te salut, doctore.”
Abia aștept să-mi spui, dar întârziem la cină.
Îmbracă-te repede! Să nu ne lăsăm așteptați.
Neifile!
Da.
De aceea mor după comentariul lui Averroes la teoria mișcării lui Aristotel.
Ador și reflecțiile sale dinamice despre curățenie.
Nu înțeleg nimic din ce spui.
Firește. Ai noroc cu mine.
Pentru că eu înțeleg ce spun.
Avem un anunț, onorați oaspeți! Avem cel mai…
Eu și vicontele Leonardo ne-am căsătorit.
Da.
Haideți să sărbătorim!
- Aduceți vin! - Da.
L-am găsit în Prato.
Ajuta un grup de copii să învețe să folosească o moară.
- Are o inimă de aur. - Minunat!
Și ați decis pe loc? Ce romantic!
Ce irațional!
Ne-am îndrăgostit subit și a trebuit să se însoare cu mine pe loc.
Cu pasiune și devotament divin,
ne-am unit întru Domnul într-o bisericuță.
Desigur, apoi ne-am unit ca soț și soție, doar noi doi. A fost grozav.
- A fost cum mi-am dorit mereu. Nu, Misia? - Absolut. A fost superb.
Superb!
N-o să vă vină să credeți, dar era îmbrăcat în albastru.
Era îmbrăcat în albastru. E culoarea noastră preferată, da.
E perfect. Chiar e.
Va veni și el în curând?
Da. Mai avea de cumpărat sticlă din Veneția, dar apoi va veni.
Deocamdată sunt doar eu.
Doar stăpâna casei.
Singură.
Te simți bine, Pampinea?
Vicontesă, vrei să spui.
Am greșit, vicontesă. Scuze!
Mă simt minunat.
Grozav. Da.
Am ochii umflați de plâns.
Da, desigur, dar sunt lacrimi de fericire.
Sunt doar…
Lacrimi de bucurie. Da.
Mai turnați vin!
Se aude?
Da.
Nu cumva să te grăbești!
Haide, bea!
Nu, mersi.
Hai!
Bea!
Dă capul pe spate!
Sus, mai sus.
Frumoasa domniță trebuie iar salvată?
Padrona, nu te așteptam.
Mă vor spânzura pentru asta.
Subtitrarea: George Georgescu