Du bestämmer inte vem som får bröd!
Nej!
Stanna!
Jag är här.
Vi anställer inte just nu, ditt troll.
Nej, jag ska på festen.
Hon ser ut som pesten personifierad.
Och som en hora.
Försvinn.
Gå.
-Nej, jag är Leonardos kusin. -Nej.
Du vet väl att bedrägeri straffas med döden?
Nej, jag är ingen bedragare.
Jag är Filomena från huset Eduardo av Florens.
-Helvete. -Okej.
Det är omöjligt, för vi har redan en sådan här.
-Va? -Ja.
Ja.
Licisca.
Hur vågar du!
Din förrädiska morrhoppa! Du försökte döda mig!
Nej!
Så ja.
Bort med dig!
Nu räcker det!
Mina finaste skor!
Herregud.
Jag slår ogärna kvinnor, men det behövdes.
Om ingen annan står upp mot trashanken så gör jag det.
Du rör aldrig signora Filomena igen.
Kasta ut bedragaren!
Hon är inte Filomena. Jag är det.
Den här bedragaren verkar vara er svartsjuka tjänarinna.
Inte sant?
Ja.
Det är min svartsjuka tjänarinna Licisca.
-Nej, hon… -Jag kände inte igen dig först, Licisca.
Jag har alltid tagit så väl hand om dig,
och så kommer du hit och ser ut och beter dig så här.
Så genant för mig.
Ska du be om ursäkt för att du skämde ut mig inför mina vänner?
Nej.
Hon har tydligen förlorat förståndet på vägen hit.
Det är oförlåtligt att ta ert namn.
-Vi kastar henne åt hundarna. -Vänta.
-Jag bistår. -Hjälp dem.
Nej.
-Kom nu. Ut! -Jag överlever inte.
-Nej. -Du klarar dig nog.
-Nej! -Vänta.
Hon borde åtminstone ha bröd på resan.
Så vänligt av er.
Ge.
Snälla.
Du ska inte behöva svälta.
-Du måste låta mig stanna. -Jag måste faktiskt ingenting.
Du förrådde mig, Licisca.
Du lämnade mig att dö.
Du angrep mig för att jag gav bröd åt en som svalt.
Tja…
Förlåt.
Om du verkligen vill stanna måste du vara min tjänarinna.
Annars får de kasta ut dig
som den sinnesrubbade bonde du verkar vara.
Och så ska du låtsas vara adlig?
Med dina vanliga ögon och glanslösa hår? Nej.
Dina handleder är så tjocka att det aldrig skulle fungera.
Det gör det redan. En av adelsmännen uppvaktar mig.
Padrone Tindaro.
Markis Peraltos brorson?
-Ja. -Det duger inte.
Det krävs ett frieri för att vara säker.
Jag är glad att du är här.
Även om din fula mun gör dig jobbig att se på.
Jag ska skydda oss båda, se bara till att göra din del.
-Ditt gamla jag är död. -Ja. Du knuffade henne från en bro.
Då så.
-Ursäkta, padrona. -Ingen fara.
Åter till naturen.
Så ja!
Ni gjorde ett bra jobb med kardinalen. Räddade oss alla.
Några extra hugg också. Var det en bonus, eller…?
Nej, alla hugg var absolut nödvändiga. Jag gjorde det jag måste.
Alla måste väl mörda ibland, antar jag.
Oj.
Då så. Dioneo neutraliserar pesten,
och sedan serverar jag dessert. Bakverk!
Kom nu.
Hon följer med.
Tja, ju fler, desto…
-Pogo från Genève… -…roligare.
…giftet går in som en lukt.
Så om man får en förvarning är det lätt att undvika smittan.
Licisca har försakat sin ondska och jag har förlåtit henne.
-Inte sant, Licisca? -Ja.
Ska det vara en nigning?
En gång till.
Så ja, tack. Fortsätt, doktorn.
Tack. Vi stryker löken över hakan och handleden
och andra doftpunkter, som vi kallar dem inom det medicinska.
Litegrann räcker för att avvärja lukten.
Gör efter mig. Stinker!
Stinker! Vi driver ut det.
-Stinker. -Stinker.
Han är en skicklig läkare.
O, ja.
Stinker.
Ni har tur som har honom.
Och han har tur som har er också.
Det har vi alla efter er imponerande, modiga uppvisning mot banditerna.
-Nåväl, ja… -Stinker.
-Sant. Jag… -Stinker.
Jag är väldigt påläst inom närstrid.
Uppenbarligen.
Nu gör vi höga ljud för att skingra den kvarvarande pesten i luften.
Ropa med mig, allihop.
Högre, tack.
Nu är luften härligt fri. Doktorn?
Hotet är neutraliserat. Vad sägs om ett till fat vin?
Ja. Rött eller vitt? Vi tar vitt.
Ska vi ignorera att en trio banditer bröt sig in och löpte amok i vår fristad?
-Ja? -Har vi inga vakter?
-Inga vakter? -Och var i Guds namn är husets herre?
Om det hade funnits någon som styrde hade det här aldrig hänt.
Och ni hade inte behövt förödmjuka er själv
med den där manliga attacken.
Jag skyddade alla.
Ni verkade helt galen.
Sirisco gör säkert allt han kan för att hindra fler inkräktare.
Ja. Självfallet.
-Hade ni något förslag? -Vi måste be för kardinalen.
Vad sägs om en bön för mig, vars fästmans hem just invaderades?
Kära Gud, varför?
Varför, Gud?
-Kära Gud, varför… -Nog!
Låt oss ta oss samman!
Pesten har orsakat stora förluster för oss alla,
men det är därför vi förtjänar den här pausen i en idyllisk fristad.
Vi är på semester! Eller hur?
Låt oss komma i semesterstämning.
Jag instämmer!
Och ni undrar säkert: "Sirisco, var är desserten?"
Jag har goda nyheter.
Ni kommer att få bakverk till era rum så att ni kan drömma sött.
Sirisco, rummen är för små.
Ja, men kom ihåg att det bara är tillfälligt.
-Vi flyttar snart in i det stora rummet… -Sirisco!
Det finns ingen plats för min Padovaspegel. Den ryms inte.
Här borta, kanske? Eller här?
Eller så kan jag hänga den på dörren.
-Sirisco! -Dags för bakverk!
Mitten är min favorit…
Gör i ordning min droska.
Droska? Tänker vi oss en midnattstur genom byn?
Piazzan är vacker, men man ser inte mycket i mörkret.
-Nog. -Ursäkta?
Jag har fått nog av det här lilla rummet
för en ynklig, ogift piga.
-Ja, men… -Vi ska till Leonardo.
Du sa att han är i en grannstad och köper vin.
-Vilken stad? Vi ska dit nu! -Sa jag det?
Jag hoppas att det är så. Jag pratar mycket.
Vilken stad?
-Prato. -Är det?
-Vet du inte? -Det slutar på "O".
-Är han med en annan kvinna? -Nej då.
Om han är hemligt gift med en mycket vackrare kvinna…
-Nej. -…dödar jag dig i sömnen.
Och tar mitt liv.
-Misia, du följer efter. -Självklart.
Padrona, jag svär. Han är ogift och vet inget om hur ni ser ut.
Men det skulle få honom att skynda sig hem,
för ni är verkligen vacker.
Vad kan hålla en man från sin brud? Jag ska minska avståndet.
Får jag föreslå att vi åker när det har ljusnat?
Vi blev just attackerade.
Ja.
Nåväl.
Jag behöver vila.
-Jag måste vara vacker för min make. -Ja.
I gryningen ger vi oss av för att hitta honom.
Strålande!
-Underbart. -Misia, min godnattvisa.
-Va? -Självklart, padrona.
Falkenerarens sång
Stick.
Det är en underbar chanson
Falkenerarens sång
Hon är bedårande, men jag kör inte överallt i Toscana
för att hitta mannen vi begravde i trädgården.
Det finns ett annat sätt.
Hur mår ni, padrone?
Jag mår toppen.
Vilken fantastisk kväll. Min första militära seger.
Du såg dem.
Tänk vad de kunde ha gjort utan mitt ingripande.
Våldtäkt.
De kunde ha våldtagit mig.
Har du utövat våld, Dioneo?
Ofta, för mina patienters skull.
Man påminns om sin manlighet.
Filomena tog mig åt sidan för att gratulera mig för mitt mod.
Den här flirten är precis vad jag behöver. En kur för mina åkommor.
Hon kanske är annorlunda.
Jag ska uppvakta Filomena.
Med er förståelse för den kvinnliga naturen
förvånas jag över ett så riskabelt bevåg.
Du har en poäng.
Det är nästan sorgligt. Jag önskar att jag kunde gilla henne.
Men det vore en otjänst för oss båda.
Ja. Jag är glad att ni känner er stärkt, men kom ihåg att ni behöver vila.
-Och te. -Jag behöver bara det jag har inom mig.
Jag kan göra vad som helst. Jag mår toppen!
Åh, nej.
Ja!
Jag flög.
Min älskade?
Det där var lite överväldigande.
Jag tror inte att Gud har övergivit oss.
Min lilla slutsats.
Men alla dör, till och med kardinalen.
Ja, jag medger att Gud är arg på mänskligheten.
Vi kanske inte byggde nog många katedraler. Eller för många.
Hans vägar äro outgrundliga.
Kardinal Agnolo glömde det, och se vad som hände honom.
Ihjälslagen av en kvinna.
Kardinal Agnolo gav mig min första nattvard.
Den räknas väl fortfarande?
Min älskade…
Vad har du i famnen?
Kardinalens tå.
Okej.
-Vad ska du göra med den? -Jag vet inte.
Den är så liten och jag känner mig så ensam.
Jag är här, min älskade. Du är aldrig ensam.
Jag ska göra mig av med den.
Jag är verkligen galen, inte sant?
På ett…
På ett bra sätt som jag avgudar.
Attans.
Panfilo!
Jag är i en brunn!
Panfilo!
Någon?
Gud?
Upp. Vi har mycket att göra.
Sirisco är upptagen med Pampinea, så han är borta.
Hennes Misia också. Mycket att göra, och det är bara vi.
-Jag har tömt pottorna där uppe. -Jag behöver vatten.
Nudda inte skopan med läpparna. Det betyder otur och är äckligt.
Okej, kom hit. Kom hit!
Mjuka händer.
Är du…
Ja?
Inget. Tvätta dig, vi har jobb att göra.
Inget är som grävande för att komma nära naturen.
Gå till den gräsbevuxna platsen på fältet, 30 steg förbi stigen.
Bra, mjuk mark. Åtminstone en meter djupt.
Om du inte vill göra om det när vargarna drar upp honom.
Fan också.
Neifile?
God morgon, Sirisco.
God morgon, padrone. Jag hoppas att frukosten smakade.
Har du förresten sett min brud idag?
Nej, det har jag inte. Men oroa er inte, det är väldigt säkert här.
Gårdagens inbrott ingav inte förtroende.
Jag vet. Jag har satt mina starkaste män på vakttjänst.
Och min svagaste man. De är en man, så…
Kan vi göra nåt mer?
-Vapen. -Ja.
Nån vaken? Vi vill inte försättas i fara genom ouppmärksamhet.
Absolut. Men oroa er inte för er hustru. Våra marker är vackra och inbjudande.
Mycket plats att gå vilse på. Ja?
Jag är så trött på att vänta.
Efter igår behöver jag bara träffa min Leonardo.
När banditen tog tag i mig såg jag mitt liv passera revy.
Vi återvänder inte förrän vi har hittat min trolovade.
Varför bromsar vi?
Varför stannar vi?
Herregud. Om det är banditer som ska våldföra sig på oss,
ställer du upp?
-Ja. -De får ta dig.
Det blir enklare.
Sirisco?
Varför ger du mig en anka?
En ankunge, minsann.
Vi tänkte att det kunde lugna er lite.
Lugna mig? Varför?
Vi har nyheter
om Leonardo.
Men han var min sista möjlighet.
Jag håller ankan. Tack.
Klänningen och hemgiften och allt.
Misia.
Och min far var så glad att se mig ge mig av.
"Äntligen din tur", sa han.
-Det var min tur! -Er tur.
Håll ankan.
Lycka.
Fint.
Käraste vän
Vi har en plan
-Käraste vän -Vän
-Vi har en plan -Vi har en plan
En sådan vacker dag. Ska vi gå förbi olivträden?
Varför det?
För skojs skull.
Tja… Nej, jag har en agenda.
Frukosten var god i morse.
Ja, jättegod. Smakerna var…
Men den kunde ha varit bättre.
Hur var er barndom? Var den bra?
Den var förstås väldigt dålig.
Men en fördel med att vara sjuk är att jag hade tid att läsa historia.
Det är bättre att utbilda sig än att leka på gatan eller skaffa vänner.
Sa jag att jag är expert på de romerska krigen i Makedonien?
Ni antydde det.
Jag vill bjuda på mer
av det aitoliska krigets oförkortade historia.
Vad trevligt.
Det är väldigt gåpåigt.
Jag ber om ursäkt, Tindaro.
Min uppspelthet tar över.
Jag längtar så desperat efter intellektuell näring.
Vilket privilegium det är att bli upplyst av er, signore.
Ja, nåväl…
Vem ska annars göra det?
Dioneo!
-God dag, doktorn. -Padrona.
Dioneo, börja.
Lite musik för att göra faktan lättare att ta till sig.
För er.
Roms relation till Makedonien påverkades av resultatet av det andra puniska kriget.
Hannibal uppfyllde sitt livslånga löfte till sin far
att aldrig förlåta romarna.
De borde ha dödat honom när han var ett spädbarn i fångenskap.
Spanien, här. Ingen flotta behövs.
Kartago, här.
Och om Hannibal sparkade Saguntum, till och med den fjärde…
Och, kära Gud, ännu ett skäl.
Du är mycket allsmäktig och väldigt stor.
Vart skulle Du ta vägen om Du lämnade din flock?
Du kan inte gömma Dig.
Neifile?
-Hej. -Du är nere i brunnen.
-Är du oskadd? Mår du bra? -Jag är blöt.
Jag har många frågor, men låt mig först hämta ett rep.
-Vänta. -Jag mår bra.
Jag vill inte bli räddad.
-Va? -Jag behöver inte bli räddad av dig.
Jag behöver räddas av Gud.
Blir det som när du satte eld på busken?
Nej, jag testar Gud.
Om han verkligen inte har övergett mig låter han mig inte förgås i en brunn.
Han kommer att rädda mig, och det är ett tecken.
Min älskade…
-Tänk om jag är tecknet? -Sluta, du är inte tecknet.
Du är min man och du älskar mig.
Självklart skulle du rädda mig. Det bevisar inget.
Du kommer bara upp om Gud sänder någon?
Eller ett mirakel.
En magisk trappa eller en helig vindpust.
-Hur smakade frukosten? -Utsökt.
Sylt, gurkört. Jag la undan extra honung åt dig.
-Jag hämtar en korg. -Nej, det behövs inte.
Jag tog grisen på väg ut.
Om han inte räddar dig då?
Min kära, varför skulle du säga så?
Då så, jag håller tummarna.
Jag ber för dig. Ha en underbar dag.
Okej.
Och nu, en dikt till Din ära,
i terza rima, vilket jag har hört är modernt.
Jag hänger med huvudet och ber Att Du ska se mitt fromma lilla liv
Det är mitt på dagen.
Måste vi vänta till kvällen?
-Ja. -Ja.
Hurdan var Leonardo?
Han var snäll.
Snäll.
Vad trevligt.
Beskriv honom mer.
Äktenskapsmäklaren gjorde det, men jag slutade lyssna efter: "Han sa ja."
Just det.
Han älskade sin villa.
Men han älskade Venedig mer.
Oj, vad han älskade Venedig.
Vi träffades där. Jag skötte ett litet ställe.
Ett vilohem för kvinnor.
Eller för män. Kvinnorna vilade inte så mycket…
Sedan tog han med mig till Villa Santa,
och när han reste tog han alltid med en ny bok till mig.
-Han lärde mig läsa. -Kan du läsa?
Han låter stilig och förmögen.
Ja, han är ganska rik.
Han ärvde villan som ung och har byggt upp den sedan dess.
En god kristen man.
Mus…
Han var högljudd. Väldigt högljudd.
Han hade en dånande röst och ett stort leende.
Vilken var hans favoritfärg?
-Blå. -Blå! Misia, blå!
-Vi hade tänkt oss blått! -Oj. Så fint.
Som om ni hörde ihop innan ni ens möttes.
Blå.
Vet ni vad mer? Han älskade rött hår.
Han hoppades att ni skulle ha rött hår.
Jag vet.
Nu till nästa aktivitet där jag återigen ska uppträda för er.
Fantastiskt.
Jag vet hur fixerade kvinnor är vid köttets fåfänga.
-Jag bistår gärna. -Jag vet inte vad ni menar.
Ni kommer att vilja se min kropp.
Dioneo, nu ska vi visa Filomena
hur Filip V föll under pressen
från den store Titus Quinctius Flamininus i Thessalien.
-Ja. -Vi behöver pinnar.
-Fröken. -Javisst.
Aj. Varför gav du den till mig med spetsen uppåt?
-Båda sidorna är spetsiga. -Tig, din makedonska byracka.
Inta din position. Jag ska lemlästa dig.
Bra idé. Väldigt virilt.
-Ja. -Två män fulla av sperma.
Herregud.
Ja.
Ducka.
Makedonierna hade romarna i ett skruvstäd.
Men sedan slog de tillbaka.
Heja romarna!
Bu för makedonierna.
Då så, allsmäktige Gud som jag litar på.
Vi provar nåt annat.
Jag vet att Du kommer att rädda mig. men jag går under.
Jag går under!
Det var nära ögat, Gud,
men Du gör mig starkare.
Okej.
Nu räcker det.
En dikt till. Skulle det behaga Dig, Gud?
In. Pang.
Jag ville umgås för att ni är den första kvinnan
som jag inte har funnit avskyvärd.
Tack så mycket.
Det är svårt att vara en rik man.
Alla vet att blotta doften av pengar gör kvinnor vilda.
Men det är ju bara vetenskap.
Jag kan inte föreställa mig er sits.
Vi är varelser proppfulla av girighet.
Ursäkten är godtagen.
Men ni är så mycket mer än era pengar.
Ni är intelligent, stark, stilig.
Stackare.
Ni får nog så mycket uppmärksamhet att ni måste värja er.
Va?
Nej, det får jag inte. Varför säger ni så?
Jag menar…
-Retar ni mig? -Nej.
Ert lögnaktiga smicker berör mig inte mer.
Jag ljuger inte. Jag…
Ni är stilig.
Er vackra hy, ert vågiga hår.
Mitt hår är inte vågigt, det är lockigt.
Jag visste det.
-Hånad i det öppna. -Jag…
Jag…
Dioneo, säg till den känslolösa kvinnan att jag inte tål hån.
En gång välte jag av en mans hån.
Tungan svullnar. Jag får inte luft.
-Du ska hängas, kvinna. -Djupa andetag, padrone.
Tungan.
Bra. Ögonen.
Ni kommer att överleva.
-Är du säker? -Absolut.
Den här grymma varelsen då?
Det är så kvinnor är.
Förblindade av känslor. Hon menade inget illa.
Hon nämnde mitt hår.
Som er vän, ja, ert hår är oregerligt och oattraktivt.
Men som läkare kan jag försäkra
att hon inte kan håna er ens om hon ville.
Ni är stiligast i världen i hennes ögon för att hon är förälskad i er.
Är det sant?
Är ni förälskad i mig?
Ja.
Ja. Jag är förälskad i er.
Som jag trodde.
Dioneo, kan du eskortera damen in så hon kan förbereda sig för middagen?
Jag ska sitta här och bearbeta dagens händelser
i tystnad och ensamhet.
Och ta med fler tilltugg om du ser några.
Absolut.
God dag, Filomena.
Låt inte er kärlek förblinda er så att ni inte ser trappstegen.
Man måste se för att gå i trappor.
-Det är väldigt roligt. -Ja.
Väldigt charmerande, signore.
Jag håller min del av avtalet, som du ser.
Jag också.
Det var uppfriskande, ska du veta.
Kärleken är märklig.
Den är så sann.
Sann i kropp och i sinne.
Hur den kan förflytta dig ur din kropp och låta dig sväva i skyn.
Tippa på tå på molnen.
Jag hade en häst som jag älskade.
Så mycket.
Jag sov i stallet när hon var sjuk.
Hon skulle aldrig tvivla på att jag fanns där för henne.
Jag var där i timmar.
Jag glömde att äta. Vi delade vatten.
Efter en hel dag utan mat gick jag för att hämta bröd och öl,
och när jag kom tillbaka var hon borta.
Som om hon ville skona mig.
Det finns kanske ingen mening. Det bara…
Det bara hände.
En dag blir till nästa.
Ens största kärlek är borta på ett ögonblick, utan en sista kyss.
Ja, men man får väl komma över det då, inte sant?
Ingen gillar en överdramatisk person.
Kom nu, det är dags.
Torka mina tänder.
Gud?
Padrona Neifile, är det ni?
Nu vet jag varför Gud bad mig att gå hit.
Ta min hand.
Har Gud sänt er?
Sannerligen.
Han är en rackare. Jag visste det.
Hur visade Han sig?
-Som en pelare, ett moln? -Som en röst i mitt huvud.
Den sa: "Dioneo, gå till den gamla brunnen och rädda flickan däri.
Amen."
Guds röst.
Var den djup och dånande? Klar som en trumpetstöt?
-Hur är tempen? -Jag darrar fortfarande.
Jag är rädd att ert blod är kallt. Lika kallt som vattnet.
Jag måste överföra min värme till er.
Jag förstår.
Tack för er uppoffring.
-Det känns väldigt varmt. -Bra.
Där då?
Och där?
Hur känns det här?
Ja.
Och där?
Oj. Nu är jag alldeles för varm.
Tack för hjälpen.
-Er hustru är bedårande. -Du skulle inte klä av dig.
Det var Gud.
Min älskade, räddade Gud dig?
Ja. Han skickade Dioneo. En röst talade i hans huvud.
Jag tänker mig Guds röst litegrann som: "God dag, doktorn."
Men kanske lite mer staccato. "God dag, doktorn."
Jag vill höra mer, men vi är sena till middagen.
Klä dig. Jag vill inte låta de andra vänta.
Neifile?
Ja.
…därför är Averroës kommentarer till Aristoteles rörelseteori
av särskilt intresse för mig.
Och jag gillar hans reflektioner om renlighet.
Jag förstår inte vad ni säger.
Självklart inte. Ni har tur som har mig.
För jag förstår vad jag säger.
Ett meddelande, ärade gäster!
-Och nu har vi… -Vicomte Leonardo och jag är gifta!
Ja.
Låt oss fira.
-Vin! -Japp.
Vi hittade honom i Prato.
Han hjälpte en grupp barn att lära sig använda en kvarn.
Han har ett stort hjärta.
Toppen.
Och ni bestämde er där och då? Så romantiskt.
Så väldigt irrationellt.
Vår kärlek var så plötslig att han inte hade något annat val.
I ett rus av passion och andakt
förenades vi inför Gud i en liten kyrka.
Sedan förenades vi förstås som man och hustru i enrum.
Det var underbart.
Allt jag någonsin önskat.
-Inte sant, Misia? -Absolut, det var underbart.
Underbart.
Och ni kommer inte att tro det, men han var klädd i blått.
Han var klädd i blått. Vår favoritfärg.
Det är perfekt. Det är det verkligen.
Kommer han snart, då?
O, ja.
Han måste köpa glas i Venedig, men sedan kommer han.
Men just nu är det bara jag.
Ja, bara frun i huset.
På egen hand.
Är allt väl, Pampinea?
Vicomtesse, menar ni?
Ursäkta, vicomtesse. Förlåt mig.
Jag mår bara bra. Jag mår toppen.
Mina ögon är svullna av gråt. Men det är förstås glädjetårar.
Bara…
Glädjetårar. Ja.
Mer vin!
Hallå.
Ja.
Stressa inte.
Gör det.
Nej tack.
Gör det.
Men gör det, då.
Luta huvudet bakåt.
Upp, högre.
Behöver den vackra jungfrun räddas igen?
Padrona, jag väntade inte er.
De hänger mig för det här.
Undertexter: Lisbeth Pekkari