Bon dia, estimada vescomtessa. Quin dia més preciós ens ha donat Déu!
Serà millor després del formatge del matí.
És clar.
Som-hi.
Un altre.
- Ja me'l menjo sola! - Entesos.
Com van els preparatius?
El vi està especiat,
el majordom ha tret el falcó del Leonardo
per a un petit joc a l'aire lliure.
Tenim un dia meravellós planejat per honrar la núvia.
Un falcó! Espero que tingui un bec reial.
I tant.
Què és això?
I una altra cosa…
He fet,
per fomentar la diversió i la bona voluntat,
una corona per…
al guanyador del dia.
- És una garlanda funerària. - No.
- És una corona. - És massa gran.
Doncs, per Homer, és una garlanda per al guanyador!
- Els agradarà als altres? - Sí!
És tan generós per part vostra incloure'ls en la celebració nupcial.
Ho diu tothom.
Em pregunto si li hauria agradat…
Prohibit parlar del difunt.
Avui us celebrem a vós, la núvia de Vil·la Santa.
L'important és que us agradi a vós.
No us sembla estrany celebrar un casament sense el nuvi?
Us fa res?
Sí, Filomena.
No us podeu passar el dia jaient.
Heu d'interpretar un paper.
Si no ajudeu, ens descobriran.
Fora d'aquí et seguiré el corrent,
però darrere d'aquestes portes no et penso fer cap cas.
A més, no ens delataré jo
sinó tu i el teu monyet ridícul que sembla un rave.
És un xuclet?
O els encontres nocturns en què et folles el Tíndaro fora del matrimoni.
- Què? No. - Has tingut relacions.
Què planeges?
¿Et vols guanyar l'afecte del Tíndaro
saltant sobre la seva polla com una acròbata?
Deixats anar, idiota.
No he tingut relacions amb el Tíndaro.
Sinó amb el Dioneo.
Què?
Per què?
- Perquè és atractiu. - No gens.
I tant que sí. És objectivament seductor.
Creus que per anar vestida de noble pots fer el que et plagui?
Obrir-te de cames per a la classe treballadora?
Dur els cabells fets un garbuix?
Hi ha normes, Licisca.
Acabeu de dir que darrere les portes podem fer el que vulguem.
En públic, estic cortejant el Tíndaro a la perfecció.
El que faci amb el Dioneo a les fosques,
tres vegades,
només és cosa meva.
Bé, i seva.
Però serà discret.
Sí, bé, ja pots resar.
Perquè el teu egoisme farà que ens facin fora.
Creus que jo soc tan terrible?
Jo mai faria el que estàs fent.
Primer hauríeu d'agradar a algú.
Hora d'esmorzar, Licisca.
Desperta't!
Desperta't. Desperta't, Dioneo! T'ordeno que deixis de dormir!
Què passa?
M'ha despertat el cant d'un ocell i he notat un punxada al cor.
Però somrieu?
Deu ser un cas d'irritació de pit combinada amb cara de ximple.
Què?
- Disculpeu, és el terme mèdic. - No.
Són símptomes d'estar enamorat.
La senyora Filomena m'ha canviat.
No em puc creure l'home que era ahir.
Tan caut, escèptic.
Ara tot sembla més brillant, com els teus ulls.
Són un parell d'ulls grossos i bonics.
Me n'alegro molt per vós, mestre.
Tants sentiments, tantes satisfaccions…
Fins els seus narius.
Perfectes. És una pena que només en tingui dos.
Quant he d'esperar per declarar-me?
Declarar-vos? És…
És…
Tíndaro, com a metge,
i com a amic vostre,
us he de dir que aquella dona no és apropiada.
No, els seus narius són indicadors de luxúria animal.
És una criatura lasciva, fàcil d'enllitar. Massa.
La teva experiència amb dones inferiors
ha maculat la teva opinió d'aquest ésser perfecte.
T'equivoques amb ella. Ho noto.
No du la càrrega de la luxúria. És… ella.
Truquen a la porta.
Criats!
- Bon dia. - Bon dia.
- El majordom? - Sirisco?
Un missatge!
Res de bo?
Per al vescomte Leonardo. La seva bestia ha mort a Rovigo.
Un lloc horrible.
Aquest és terrible.
Per a Pànfilo de la família Lungarno…
Ho hauria d'haver sabut.
- Teniu la mandíbula del vostre pare. - Sí, som bastant guapos.
Lamento els infortunis de la vostra família.
No hi ha infortunis de vacances.
Gràcies per l'entrega…
Andreoli.
El majordom et pagarà quan tornis. No duc diners.
Adeu.
- Tot? - El banc s'ho ha quedat tot.
La casa, els magatzems…
No menciona les meves pells, però m'ho imagino.
- Els vaixells també? - Tots i cadascun.
Sabia que malgastaria amb la pesta, però no sabia que seria tan idiota.
Sempre has estat el llest.
És culpa seva per no confiar més en els teus consells.
Com faig jo.
Ara que no tenim casa,
ens hem d'esforçar a assegurar-nos un futur,
aliances.
El Tíndaro és més ruc que un sabatot,
però la Filomena ens pot ajudar.
En realitat, la Pampínea és l'única que ens pot fer fora.
Ens hem congraciat prou amb ella?
És clar, estimat. Ens adora.
Sí? T'ha dit alguna cosa?
Segur que ens estima com Crist ens va ensenyar a estimar-nos.
Com ovelletes peludes i suaus que són totes cosines.
Potser ens caldrà alguna cosa més que un afecte general d'ovella.
Que ens deixi pels núvols quan torni el seu marit.
Li encantaria la història del meu rescat miraculós, no?
Estarà boja d'alegria, no?
Millor que els detalls del teu miracle quedin entre nosaltres.
Molt bé, estimat.
M'esforçaré per no parlar de la meva salvació.
Tothom al gran saló. La celebració està a punt de començar.
Comencem.
L'astut pirata Paganino va matar mil homes
i es va tornar del tot boig…
d'amor.
Bravo!
Ben explicat.
Però carregós.
Us garantirà la corona del guanyador?
- Ja ho veurem. - Serà meva.
Què podria superar el favor d'una núvia tan bonica?
De fet, un brindis.
Per la vostra bellesa enlluernadora.
Així m'agrada.
Criada.
Recordeu que el tema dels contes ha de ser la puresa.
No havia acabat el meu.
Però, entre totes les joies que Paganino va portar de Mònaco,
cap es podia comparar amb la vostra bellesa,
bella Filomena.
Tot i això,
quan penso en vós…
veig això.
Tíndaro, és…
Vostre.
Mestre, no ho puc acceptar.
És vostre, maduixeta meva.
Però no vull regals.
Només us vull a vós.
El fet que no el vulgueu
només demostra com us el mereixeu.
Bé, suposo que em mereixo el millor.
Molt bé.
- Una altra gossa? - Què has dit?
Una altra copa?
Que bonic, Tíndaro.
Però l'última part no era cap conte i heu trencat les normes.
Us quedeu sense corona.
Neífile, us toca.
Què? No estava… Què passa?
Vescomtessa, ens obsequiaríeu amb la millor història de totes?
La del vostre casament.
I tant, per descomptat.
Sí. Va ser…
ahir, si no m'erro.
Sí, em va dur a un…
- Aiguamoll. - Un aiguamoll, sí.
Un ai… Què? No, un aiguamoll no.
Una torre. Sí.
Sí, una torre, de color beix.
M'encanta el beix.
I va dir que s'havia quedat de pedra amb la meva…
Boca.
…bellesa serena,
que li omplia el cor,
i que no es podria allunyar de la meva cara.
I llavors em va besar per primera vegada.
I llavors va dir: "Això m'agrada."
Va dir: "M'agrada molt."
Sí, narrar aquesta preciosa història m'ha omplert de joia.
Com que m'he complagut a mi mateixa, guanyo el primer joc.
- Què? - Següent.
- Disculpeu… - I el Sirisco?
Poseu normes més clares.
Soc el porc.
No li toqueu l'ou!
Un ou per a vós, vescomtessa.
Que tothom rigui!
Sirisco! Misia!
Que divertit!
Divertiu-vos més!
- Que bé que ens ho passem! - I tant.
Ens ho estem passant molt bé!
Sí! L'emoció no s'acaba mai!
De cap manera.
- Gràcies. - Ben jugat.
A veure.
Bé.
Següent joc.
Com es guanya aquest joc meravellós?
Misia.
Mare meva. Camina normal.
Eleveu tots el braç esquerre.
El falcó farà cercles en l'aire
i arrencarà la carn de la mà més digna.
Fascinant.
Sigueu testimonis d'una demostració de vertadera elegància.
Vola, Fortuna.
Vola!
Torna, Fortuna!
Fortuna?
Quina emoció
esperar que un rapinyaire ens arrenqui un dit.
La carn crua em fa pensar en les meves entranyes.
T'imagines tenir les entranyes a la mà?
M'agradaria provar-ho si no signifiqués la mort.
- Sou molt estrambòtica. - Jo?
- Sí? - Què? No.
Què vau sentir quan el Senyor us va cridar per rescatar-me?
Estirar bé el braç és estimulant.
Vau sentir un alleujament profund com de picor ben rascada?
Què fa tanta gràcia?
Heu recordat un conte o esteu massa ocupada mirant el doctor?
No, no crec que fos això.
Sí que tinc un conte,
de la devoció de Déu pels seus fills.
Hi havia una donzella perduda.
Va caure dins un pou.
Déu va escoltar les seves pregàries i va enviar el seu millor guerrer,
que la va treure de l'aigua amb els seus braços grossos i forts
i la va aguantar fort.
Tan fort
que ella va sentir la presència de Déu al fons del cos.
Sí que devia sentir alguna cosa al fons del cos.
La donzella lasciva del pou sou vós?
Jo no soc lasciva.
I si ho fos?
- Soc pietosa! - No ho sembleu.
És més pietosa que vós, vescomtessa.
L'orgull és un pecat.
Ha estat un dia llarg. Ens hauríem de retirar.
La bèstia del Leonardo encara no ha tornat.
Si el Leonardo és tan gentil com sempre el descriviu,
no deu voler que ens perdem les comoditats de la vil·la.
On deixo el tros de carn?
Quiets!
Sembla que us he de recordar que sou aquí per invitació del Leonardo,
que pot ser rescindida.
- Ens faríeu fora? - Sí!
Això és casa meva i vosaltres sou els meus convidats!
Si voleu tornar a la Florència assolada per la pesta,
només cal que ho digueu!
Fortuna! Vine, Fortuna!
- La vull! - Agafeu-lo!
He guanyat, vescomtessa?
Sembla que estem empatades.
S'ha acabat el joc!
Disculpa't.
Com?
Has estat fora de lloc.
No pots dir el que vulguis davant d'ella. No està bé.
Però ho he fet,
o sigui que suposo que puc.
Deixes que et faci ballar com una baldufa.
Com la teva… escombra mullada.
És un pal de fregar.
Portes missatges als porcs?
Jo també sé el destí dels seus.
És… gustós.
Necessitava descansar.
El món és un infern.
Et podrien decapitar per intrusió.
Si em guardeu el secret,
jo guardaré el vostre.
La vostra esposa deu donar voltes pel llit,
esperant les vostres carícies.
No pas.
T'envejo.
Anant d'un lloc a un altre, sense càrregues.
Lliure de fer el que vulguis.
Això és el que voleu?
Ja no n'estic segur.
Desitgéssiu el que desitgéssiu,
fóssiu qui fóssiu,
posaria la mà al foc que ja no importa.
Per què?
He visitat mil cases,
he vist dones nobles portant nens a tombes sense nom,
camperols prenent castells.
Si la pesta ens ha ensenyat alguna cosa,
és que hem de triar quines parts de nosaltres volem conservar
i de quines ens volem desfer.
Endavant.
Tu.
Genial.
Us prego que em perdoneu, vescomtessa.
La Fortuna no està de gaire bon humor.
La Stratília en culpa la dieta, però jo crec que té la regla.
Per què has vingut?
Sé que el dia d'avui ha estat un repte.
Però m'he adonat que no he tingut l'oportunitat,
amb tanta emoció,
de dir-vos com de content estic que per fi sigueu aquí.
Una vil·la no és res sense senyora.
Tingueu.
Què és?
El quadern del vescomte.
L'he trobat aquesta tarda. L'hauríeu de tenir vós.
Us ajudarà a conèixer-lo millor.
Bona nit, vescomtessa.
No.
Et quedes?
Eres qui millor el coneixia, no?
Sí, és clar.
Seu.
Sí.
LLEÓ
Quines imatges més vives.
Sí, li encantava el camp,
sobretot els turons.
Quin significat deu tenir?
Ell era així.
El seu art era poesia inescrutable per als ulls.
- Més turons. - Quina imaginació.
També parlava de vós, vescomtessa.
Sí?
Sí.
Què elogiava primer?
Imaginava els vostres bells ulls
i la vostra…
llarga cabellera i…
i com de disposada…
estàveu a casar-vos.
M'hauria estimat?
Us hauria estimat.
Molt.
Què més hauria fet?
Us hauria mirat…
i…
abraçat.
I us hauria…
Besat?
Sí.
Com m'hauria besat el Leonardo?
Així.
Us l'hauríeu de posar. És per a un coll noble.
És vulgar. No m'agrada gens.
M'ha sorprès que tornéssiu tan aviat.
Gratament, és clar.
Per què?
Bé, hi ha una certa vergonya
que les dones nobles tenen amb la traïció.
Pel que jo sé.
No he fet cap promesa.
Soc lliure.
Us moveu lliurement.
És fascinador.
Sou diferent…
però no com creu el Tíndaro.
Què creu?
Que sou l'única dona bona del món.
I tu no ho creus?
¿No soc bona
i atractiva,
i l'única dona digna dels teus encants?
Potser sí.
Senyor, deslliura'm de la temptació.
Però, si puc preguntar,
per què el Dioneo és el vostre emissari?
Un receptacle fort
de braços infatigables.
Hauria de…?
No.
"Jo soc una muralla, els meus pits en són les torres."
Hosti.
"I ara soc als seus ulls com la qui troba la pau."
Sou una joia.
- Menjar! - Deixeu-nos entrar!
- Doneu-nos menjar! - Deixeu-nos entrar!
No estem malalts.
- Fora d'aquí! Marxeu! - Tenim gana!
- Tinc 30 homes! - Menjar!
- Qualsevol cosa! - Aigua!
- Si us plau! - Deixa'm anar, Sirisco!
No!
- Me n'ocupo jo! - Obriu!
- Si us plau! - Malparit! És el meu millor amic!
- Menjar! - Deixaré anar els gossos!
- Menjar! - Marxem.
Anem-nos-en!
La pròxima vegada, portaré oli bullent.
Ho hem aconseguit!
Mare meva.
Ben fet, Sirisco.
No és res. Bé, gràcies.
Gràcies.
Disculpeu.
Només ho he fet per la senyora de la vil·la.
La vescomtessa.
S'esforça molt per complaure-us en públic i en privat.
Fes el favor de callar.
El Sirisco els ha hagut de fer fora sol?
- I els homes de la casa? - No.
Tíndaro?
Pànfilo? Dioneo?
- Quins covards. - No.
Deixeu que el vell xaruc s'enfronti a aquells rufians?
Patètic.
I inútil.
Ho he fet amb molt de gust. Ells dormien profundament.
Tu no ets l'home de la casa!
Entesos.
Bé…
a dormir?
Misia.
T'has tornat boja?
"En públic i en privat"?
I si t'arriben a sentir? No…
M'ha sortit sol.
Em fa molt feliç veure-us feliç.
Misia!
El Leonardo és el meu amor únic i vertader.
Ell és l'única cosa que m'importa.
Creia que ho entendries.
Vas haver d'abandonar aquella noia.
Es deia Parmena.
Misia.
Ara entenc el teu dolor.
Això deu ser el que et fa perdre la raó.
No et vull tornar a veure
fins que hagis trobat la Misia que necessito.
És clar, mestressa.
- Hem de parlar, Pampínea. - Què fas a la meva cambra?
No.
No?
Ha faltat poc perquè entressin els captaires.
Avui l'esmorzar no era salat, com t'he demanat.
Era semidolç.
Els errors fan que em pregunti si ets digne de ser el meu majordom.
Saber que penseu això és dolorós.
Creia que us complaïa prou bé en absència del vescomte.
Tu?
Tu no m'has complagut mai.
Ni una vegada.
Ets un receptacle
a través del qual he experimentat l'amor del Leonardo.
No tornis a entrar aquí.
Sí, Pampínea.
Vescomtessa per a tu.
Les meves disculpes, vescomtessa.
Jo…
No he estat del tot sincer amb vós.
La veritat és que el Leonardo va dir a la matrimoniera
que acceptaria qualsevol núvia amb un bon dot i que fos fèrtil.
Sabeu per què no us va voler conèixer abans del compromís?
Li van parlar de la vostra personalitat
i sabia que no podria tirar-ho endavant si us coneixia.
Pànfilo?
Sí, reina?
He tingut pensaments impurs.
Déu perdona els pensaments impurs, no?
Per descomptat.
Els ha de perdonar.
És ell qui els posa al teu cap.
Sí que ho sembla.
És incontrolable.
Deixa que Déu et guiï com sempre ha fet.
Doctor.
He de parlar amb vós.
Mestressa, disculpeu, estic fet una cosa important.
- Heu vist la Filomena? - És important.
D'acord.
Déu vol que em prengueu com si fos la vostra muller.
És urgent.
Mestressa, no us vull ofendre…
Neífile.
Déu no vol que us enlliteu amb mi. Ho voleu vós.
No, aquest sentiment és sagrat. Ho sé.
Les monges us van dir que el vostre cos és malvat.
Us en van fer avergonyir.
Si Déu odiés tant la luxúria,
podria haver fet que el sexe fos extremadament dolorós
o que fes molta més pudor.
Ho he fet una vegada.
Vull tornar-ho a fer, però amb vós.
Normalment no hauria tingut reserves, però tinc el cap en una altra banda.
Sí.
No podem.
Beu-te el vi.
Quin silenci. Digues alguna cosa.
Com què?
Qualsevol cosa.
Explica'm un secret.
Però que no tingui res a veure amb la teva senyora.
Alguna cosa sobre tu.
Per què?
Perquè et puguis riure de mi?
No ho sabrem fins que no parlis.
Molt bé.
Fa mesos que no em creixen les ungles
i no sé per què.
Quin fàstic.
Què dus al cap?
Un regalet que m'he fet.
L'he robat.
- A la Pampínea? - Sí.
- Ben fet. - Bé, al cavall de la vescomtessa, però…
l'he rentat.
Bella Filomena,
quan estic amb vós em sento senyor de mi mateix i lliure.
Filomena?
Filomena.
- Sou aquí, caragolet d'amor. - Sí, soc aquí, caragoladoret meu.
Amb el Dioneo.
Seieu.
Filomena.
Quan vau rebutjar el penjoll,
es van confirmar les meves sospites que sou una dona inusual,
el cor de la qual no es pot guanyar amb luxes superficials.
Com a tal, suposo que només l'expressió artística
seria una manera prou genuïna de mostrar-vos el meu amor.
Això serà bo.
"Dona!
Sou majestuosa!
El vostre nom xiuxiuejat per una fada capritxosa,
tan noble, amable i veritable.
Estimada Filomena,
el que vull dir és que em rebaixo
quan m'allunyo de vós.
Aplaudiments forts."
Això no ho havia de llegir.
Per què ho heu escrit?
No ho… Suposo que volia que passés.
"Aplaudiments forts."
He estat breu perquè sabia que no era bo.
Ha estat perfecte.
Gràcies.
M'agrada aquest costat vostre.
És refrescant,
honest…
i només meu.
Us puc felicitar amb un petó?
Fluixet.
Tinc la pell molt fina.
Gràcies per aquesta estona.
Avui vindré a la vostra cambra.
Ostres, sí. Sí, m'encantaria.
Ja ho sé. Per això ho he dit.
És a dir, fins aviat, amor meu.
Dioneo, parlem.
Quasi m'enganyeu.
No ha estat horrible.
Allò?
Dioneo!
Us agrada?
Soc lliure de fer el millor per al meu futur.
Tu què n'has de fer?
No em diguis que precisament tu vols tenir exclusivitat amorosa?
Bé…
Molt bé.
Bona tarda, mestressa.
T'equivocaves amb ella.
- Ho sabia. - Sí.
T'ho vaig dir.
- No exactament. - Aquest?
- Preciós. - Admet que t'has equivocat.
M'estima veritablement i profundament,
i és millor que qualsevol de les mil putes amb qui has estat.
És graciós.
Tu perdent el temps i jo l'encerto a la primera.
Teníeu raó, senyor.
El vostre caràcter l'ha commogut i ara és vostra.
Increïble. Soc víctima de l'amor.
Amor vertader.
No té sentit esperar per declarar-me.
El seu cor és meu i el meu, seu.
- Tan aviat? - L'estimo, Dioneo!
No saps de què parlo.
Si ho sabessis, entendries per què vull que sigui meva ara i per sempre.
Crec que em posaré aquest.
Sí, és molt bonic.
En aquest cas, celebro el vostre amor creixent i…
la vostra millora de salut sobtada.
Em sento ple de vida!
Com un gall enfervorit en un camp d'ordi.
- Me n'alegro. - Quiquiriquic!
T'estimo, gallet meu, encara que no ponguis ous.
Molt bo.
Un got de vi?
Per l'amor.
Sirisco.
Interrompo?
Perdoneu.
No, mestre. Passa alguna cosa?
Només et volia felicitar per l'excel·lent manteniment de la vil·la.
És molt amable per part vostra. Gràcies.
Dormo millor sabent que els vescomtes
estan en tan bones mans.
I que la Pampínea…
una líder nata,
atenta, generosa, plena d'amor…
Sí.
És tot això…
i més.
Sirisco.
Quan jo era jove, el pare es va tornar a casar.
- Amb una romana. - Vaja.
Li faltaven moltes dents, però era rica.
Era insuportable.
Tres mesos després que arribés, el majordom es va penjar.
Us podria tornar a passar.
Disculpeu, m'he…
- M'he excedit. No hauria… - I ara.
Tu també tens problemes.
Si m'ho permeteu,
ningú coneix els horrors d'administrar una vil·la.
És constant.
Tothom t'acorrala a altes hores de la nit per no res.
No res.
"Sirisco, em fa mal el canell. M'untes el formatge?"
I quina mena de persona fa la migdiada al divan?
Si algú es desmaia,
no hi ha res tou disponible per parar el cop!
- Això és egoista! - La gent ja no té pudor.
No existeix.
Han mort tres cavalls,
el Calandrino ha perdut una ungla fent el ram,
jo fa setmanes que no cago bé,
i ella només sap fer el ploricó perquè el seu coi de marit és mort!
O sigui que és mort.
No hi ha tant de vidre per comprar al món.
Qui ho sap?
La vescomtessa i la seva criada, però ningú més.
Bé, la cuinera.
Si us plau, mestre…
Sirisco, pots confiar en mi.
El meu destí és incert mentre mani ella.
El meu també. I en realitat no és la senyora.
No, no té dret a res.
Qualsevol s'hi podria enfrontar. Enfronteu-vos-hi vós. Sí.
Potser podríem trobar algú amb més dret a prendre les regnes.
Pot ser més fàcil del que creieu.
Endavant.
On és el Tíndaro?
No hauries de ser aquí.
Acabaré ràpid.
Per una vegada.
Molt bé.
Sé que vós sou una dama
d'una família de classe alta.
I que jo soc…
un metge vanitós que no s'ha enamorat mai.
Però anem-nos-en.
Junts. Marxem.
Podem ser lliures.
Marxar de la vil·la? I on anirem?
És l'únic lloc segur en milles.
Ens protegirem l'un a l'altre.
Puc mantenir-vos. Us mantindré.
Tinc… Tinc habilitats i…
Escolteu.
Puc suportar que estigueu amb el Tíndaro…
però no que us l'estimeu a ell
i no a mi.
Estimeu-me.
Si us plau…
estimeu-me.
Què passa?
Vau dir que volíeu ser lliure, Filomena.
Filomena.
No soc…
No és…
Mestre.
Crida el Dioneo!
La pesta!
Ves amb compte.
La pesta m'està matant.
No, aquesta afecció és provocada.
Aparta't, minyona, fas una pudor insofrible.
És el vòmit. Les vostres dents em diuen que vomiteu molt.
Ara creu que les meves dents parlen!
Vomito entre dos i quatre cops al dia. És sa per a una persona malalta com jo.
Què vols?
No necessito pocions, sinó el meu doctor.
Ves a buscar-lo ara mateix!
¿Quan us va donar alguna cosa
que us fes sentir millor i no pitjor?
Et trobes millor expulsant el pitjor.
Ho sap tothom.
El doctor us enverina.
Vigila el que dius, mala pècora. És el meu veritable amic.
Doncs res.
On s'ha fotut el meu metge?
Déu meu.
I la bruixa diu:
"Fa 40 anys que em pengen els pits.
Les dents no em preocupen."
Neífile, estimada, vine amb nosaltres!
Què dèieu?
Coneixeu la història de Saladí i mossèn Torello?
- No. - És fantàstica.
- Saladí es prepara per a les croades… - He fallat a Déu.
Què?
Bona nit a tothom!
Ja hi som tots? Qui falta?
El senyor Tíndaro.
Sí, el pobre torna a tenir un atac de desajust corporal.
Unes flatulències terribles.
- Reseu per ell. - Misia, resa per les dues.
Bé, m'omple d'emoció anunciar-vos…
que estic encinta.
- Què? - Què?
Que estic embara…
Al final ha vingut.
Mentider.
Dimoni.
Agafeu-lo!
Mestre, què ha passat?
M'has intentat matar.
Digues-l'hi.
Belladona, verí.
L'emperador Claudi va rebre el mateix verí de Xenofont,
el seu metge de sempre.
La mort de Claudi encara es debat.
L'he trobat a la teva cambra!
I en aquesta gerra que m'has donat.
Ho negues?
Tíndaro, qui us va curar les berrugues i va fer que salivéssiu menys?
Les medecines que us he donat sempre us han fet bé.
Pel vostre propi bé, no m'abandoneu.
Sabeu com en sou, de fràgil.
Em necessiteu.
Si són per a la meva salut,
menja-te-les.
Tu, pren-li la roba i fes-lo fora de la seva cambra.
Relega'l amb els criats i les rates.
Quina vergonya, doctor.
- Vergonya! - No, si us plau.
De fet, deixa-li la roba. Seré benèvol.
Tíndaro, m'alegro que no sigueu mort.
Potser aquesta notícia alegrarà el vostre cor traït.
Deixeu que m'expliqui.
Tindré un fill del Leonardo.
Del Leonardo?
Espereu.
En saber el que el Dioneo havia fet,
gairebé he embogit d'odi.
Però llavors…
us he vist.
Després d'estar a punt de morir,
m'adono de com d'important és tenir a prop
les coses més importants a la vida
i no perdre-les mai de vista.
Filomena…
caseu-vos amb mi.
Gràcies, Tíndaro.
No us mereixo.
Accepto.
Subtítols: Maria Romero Soronellas