DEKAMERON
Dobré ráno, sladká vikomtko!
Bůh nám dal tak krásný den!
Bude lepší, až si dám ranní sýry.
Jistě.
Jdeme na to.
- Umím si je sníst sama! - Dobře.
Jak jdou přípravy?
Víno je okořeněné,
správce vyndal z klece Leonardova sokola,
aby si trochu užil na čerstvém vzduchu.
Čeká nás nádherný den plný oslav naší nevěsty.
Sokol! Doufám, že má skvostný zobák.
Samozřejmě.
Co to je?
A ještě jedna věc.
Vyrobila jsem,
abych podpořila zábavnost a prestiž oslav, korunu
pro vítěze dne.
- To je smuteční věnec. - Ne!
- Koruna. - Moc velká.
No tak je to věnec pro vítěze!
- A budou si ostatní užívat? - No jistě!
Je od tebe neuvěřitelně velkorysé, žes je pozvala na svatební oslavu.
Všichni to říkají.
Zajímalo by mě, jak by se mu oslavy líbily…
Žádné zmínky o zesnulém.
Dnes oslavujeme tebe, nevěstu z vily Santy.
Záleží jen na tom, co se líbí tobě.
Přijde mi divné dělat svatební oslavu bez přítomnosti ženicha.
Mohla bys toho nechat?
Nemohla, Filomeno.
Nemůžeš se celý den válet.
Musíš hrát svoji roli.
Být se služebnictvem, ať to není divné.
Venku budu dělat, co mám.
Ale za zavřenými dveřmi tě poslouchat rozhodně nebudu.
A jestli se prozradíme,
tak ne kvůli mně, ale kvůli tobě a drdolu,
co vypadá jako ředkvička.
To je cucflek?
Nebo kvůli tvým půlnočním schůzkám, při kterých šukáš Tindara
před manželstvím.
Cože? Ne.
Měla jsi sex.
Co máš za lubem? Co? Chceš si získat Tindarovu přízeň,
že mu naskočíš na ptáka jako akrobatka?
Rozpustit vlasy, idiotko.
Neměla jsem sex s Tindarem.
Měla jsem sex s Dioneem.
Co?
Proč?
- Protože je atraktivní. - Ne, není.
Ano, je. Je rozhodně přitažlivý.
Myslíš, že když máš drahé šaty, můžeš si dělat, co chceš?
Roztahovat nohy pro pracující třídu?
Nosit naprosto otřesně upravené vlasy?
Existují pravidla, Licisco.
Právě jsi říkala, že za zavřenými dveřmi si můžeme dělat, co chceme.
Na veřejnosti se vzorně dvořím Tindarovi.
Co dělám s Dioneem za tmy,
třikrát,
je jenom moje věc.
A jeho.
On bude diskrétní.
Můžeš jenom doufat.
Protože kvůli tvojí sobeckosti nás odsud vykopnou.
Ty si myslíš, že já jsem hrozná?
Já bych nikdy neudělala to, co ty.
Tebe ale žádný muž nechce.
Je čas na snídani,
Licisco.
Vstávej!
Vstávej, Dioneo! Přikazuji ti ihned přestat spát!
Co se děje?
Probudil jsem se zpěvem ptáků a ucítil náhlé píchání u srdce.
A směješ se?
To bude únava hrudníku spojená s akutním připitomělým pohledem.
Cože?
- Promiň, to je lékařský termín. - Ne.
Má radost je příznakem zamilování.
Signora Filomena mě změnila.
Nemůžu uvěřit tomu, jaký jsem byl ještě včera.
Tak ostražitý, skeptický.
Teď vypadá všechno veselejší, i tvoje oči.
Máš dvě krásné, velké oči.
Já… Mám z tebe radost, padrone.
Tolik pocitů. Tolik toho musím vstřebat.
I její nosní dírky.
Jsou dokonalé.
Škoda, že má jen dvě.
Jak brzo ji můžu požádat o ruku?
Požádat o ruku? To je…
To je…
Tindaro, jako doktor
a jako tvůj nejdražší přítel
ti musím říct, že ta žena není do manželství.
Ne, i ty nosní dírky jsou znamením živočišného chtíče.
Ta žena je rozpustilá.
Ochotně obcuje. Až moc.
Příteli, tvé zkušenosti s neurozenými ženami
kalí tvůj pohled na tuto dokonalou bytost.
Mýlíš se v ní.
Cítím to.
Není zatížená chtíčem. Ona je…
ta pravá.
Někdo buší na dveře!
Služebnictvo!
Dobrý den!
- Váš správce? - Sirisco?
Zpráva.
Něco dobrého?
Pro vikomta Leonarda, jeho prateta zemřela.
- V Rovigu. - Hrozné místo na smrt.
Tohle je hrozné.
Pro Panfila z rodu Lungarnů.
Že mě to nenapadlo hned!
- Máš otcovu bradu. - Ano, všichni jsme pěkní.
Neštěstí tvé rodiny mě mrzí.
Na odpočinku se neštěstí nedějí.
Děkujeme za dodání.
Andreoli.
Správce ti zaplatí příště.
Já hotovost nenosím.
Sbohem.
- Všechno? - Banka zabavila všechno.
Náš dům, naše sklady.
O mé sbírce kožešin nepíšou, ale tu asi taky.
- I lodě? - Do poslední krásky.
Já věděl, že bude kvůli moru utrácet, ale nedošlo mi, že bude tak pitomý.
Ty jsi byl vždycky chytřejší.
Je to jeho chyba, že tě dobře neposlouchal.
Jako já.
Teď, když jsme bez domova, se musíme o to víc snažit se zajistit,
vytvářet si vazby.
Tindaro je neuvěřitelně pitomý,
ale Filomena může být naše cesta.
Vyhodit nás odsud může jedině Pampinea.
Udělali jsme dost pro její přízeň?
Jistě, drahý. Pampinea nás miluje.
Opravdu?
Řekla ti něco?
Chci říct, že nás určitě miluje, jako Ježíš miluje bližního svého.
Jako krásné, huňaté ovečky, které jsou jedna rodina.
Potřebujeme, aby nás měla ráda víc než jen jako obyčejné ovečky.
Aby nás vychválila svému manželovi, až se vrátí.
Určitě ráda uslyší příběh o mé zázračné záchraně, viď?
Bude z něj radostí bez sebe, ne?
Necháme si podrobnosti o tvém nedávném zázraku pro sebe.
Tak dobře, můj drahý.
Budu se snažit, abych o své spáse nemluvila.
Pojďte všichni do hlavního sálu, za chvíli začínají oslavy.
Jdeme na to.
Chytrý pirát Paganino pobil tisíc mužů
a naprosto zešílel
láskou.
Bravo!
Krásné vyprávění.
Trošku uspávající.
Ale stačí to na korunu pro vítěze?
- Uvidíme. - Tu korunu získám já.
Co může překonat přízeň tak krásné nevěsty?
Připijme si na to.
Na oslnivou krásu nevěsty.
To se mi líbí.
Služebná.
Nezapomeňte, že příběhy by měly být cudné.
Já ještě neskončil.
Ale ze všech klenotů, které Paganino přivezl z Monaka,
se žádný svou krásou nevyrovnal tobě,
spanilá Filomeno.
A přesto,
když na tebe myslím…
vidím tohle.
Tindaro, to je…
Tvoje.
Padrone, to nemohu přijmout.
Je tvůj, má broskvičko.
Ale já nechci žádné dary.
Já chci jenom tebe.
To, že ho nechceš,
jen dokazuje, že si ho zasloužíš.
Je pravda, že si zasloužím to nejlepší.
Výborně.
- Víno pro děvku, paní? - Co jsi říkala?
Víno pro dívku?
To bylo milé, Tindaro.
Ale ta poslední část nebyl příběh, takže jsi porušil pravidla.
Nevyhráváš korunu.
Neifile, teď ty.
Cože?
Já… Já nebyla… Co se děje?
Vikomtko, ty bys nás mohla oblažit tím nejlepším příběhem,
tím o vašem svatebním dnu.
No ano. Samozřejmě.
Ano. Bylo to…
včera, jak si vzpomínám.
Ano, zavedl mě do…
- Bažiny? - Do bažiny, ano.
Cože? Ne, ne do bažiny.
Do věže. Ano.
Ano, do věže.
Béžové barvy.
Já miluju béžovou.
A říkal, že úplně oněměl z mé…
Tváře.
…nesmírné krásy,
která ho naplnila.
A že tak krásnou tvář by nikdy neopustil.
A pak mě políbil.
Poprvé.
A pak řekl:
- „Užívám si to.“ - „Moc si to užívám.“
Ano, vzpomínka na ten krásný příběh mě moc potěšila.
Nejvíc jsem se potěšila já, takže jsem vyhrála první hru.
- Cože? - Jedeme dál.
Promiň, ale…
Kde je Sirisco?
Příště prosím jasnější pravidla.
Jsem prase!
Nedotkněte se vajíčka!
Nesu ti vajíčko, vikomtko.
Všichni se smějte!
Sirisco! Misio!
To je taková zábava!
Bavte se víc!
- My se tak bavíme! - Ano!
My se tak bavíme!
Jo! To vzrušení nemá konce!
Tohle rozhodně ne…
- Děkuji. - Dobrá hra.
Tak, ukažte mi to.
Dobře.
Další hru.
Jak můžeme vyhrát tuhle skvělou hru?
Misio?
Proboha. Choď normálně.
Teď všichni zvedněte levou ruku.
Tenhle sokol
zakrouží ve vzduchu a sezobne maso z ruky toho nejlepšího.
To je napínavé.
Podívejte se
na ukázku nezaměnitelné elegance.
Leť, Fortuno.
Leť!
Vrať se, Fortuno!
Fortuno!
Kdo by si neužíval čekat na vražedného dravce, až ti uklovne prst?
To syrové maso mi připomíná moje vnitřnosti.
Umíš si představit, že je držíš v ruce?
Ráda bych to zkusila, kdyby mě to nezabilo.
- Ty jsi divná. - Já?
- Jsem divná? - Co? Ne.
Jaké to bylo,
když tě Pán povolal,
abys mě zachránil?
Je osvěžující stát s nataženou rukou.
Cítil ses na těle příjemně, jako když si třením utišíš nutkání?
Co tam máte vtipného?
Už máš příběh, nebo jen pořád zíráš na doktora?
Nemyslím, že něco takového dělá.
Mám příběh.
O oddanosti Boha svým dětem.
Byla jednou jedna ztracená panna.
Spadla do studny.
Bůh vyslyšel její modlitby.
Vyslal svého nejlepšího bojovníka,
který ji svými velkými, svalnatými pažemi vytáhl z vody
a pevně ji k sobě přitiskl.
Tak pevně,
že v hlubinách svého těla cítila Boží přítomnost.
To zní, jako by v hlubinách svého těla cítila něco jiného.
Ta smyslná panna ve studni jsi ty?
Já nejsem smyslná.
A kdyby byla smyslná?
- Já jsem ctnostná! - Nevypadáš ctnostná.
Určitě je ctnostnější než ty, vikomtko.
Víš, že pýcha je hřích?
Dnešní den byl dlouhý. Už bychom asi měli jít.
Ještě čekáme na návrat Leonardova nebeského dravce.
Pokud je Leonardo tak pozorný pán, jak pořád říkáš,
jistě by nám neodepřel
pohodlí své vily.
Kam mám dát to maso?
Stůjte!
Zdá se, že vám musím připomenout, že tu jste na Leonardovo pozvání,
které je možné zrušit.
- Ty bys nás vyhodila? - Ano!
Je to můj dům a vy jste moji hosté!
Takže jestli se chcete vrátit
do zamořené Florencie, stačí říct!
Fortuno! Sem, Fortuno!
- Já ji chci! - Chyť ji!
Vyhrála jsem, vikomtko?
Zdá se, že hra skončila nerozhodně.
Konec hry!
Omluv se.
Cože?
Mluvilas nepatřičně.
Nemůžeš si před ní říkat, co tě napadne, rozumíš?
To není správné.
Ale řekla jsem.
Takže asi můžu.
Ty ji necháváš, aby s tebou zametala, viď?
Jako s tímhle…
mokrým koštětem.
To je mop.
Doručuješ zprávy prasatům?
Dobře znám i jejich osudy.
Jsou…
k sežrání.
Potřeboval jsem si odpočinout.
Venku je hotové peklo.
Mohli by tě popravit za vloupání.
Ty zachováš moje tajemství
a já zase ta tvoje.
Tvoje žena se teď určitě převrací na lůžku
a touží po tvém doteku.
Ani ne.
Závidím ti.
Chodíš si z místa na místo,
nic tě netíží.
Můžeš si dělat, co chceš.
To bys chtěl?
Teď už si nejsem jistý.
No, na tom, co sis přál dřív,
na tom, kým jsi byl,
už teď určitě nezáleží.
A proč?
Viděl jsem tisíc dveří,
díval se, jak urozené paní odnášejí děti do neoznačených hrobů,
jak chudina obléhá celé hrady.
Jestli nám ten mor
něco ukázal,
tak to, že si sami můžeme vybrat, čím chceme být,
a čím být nechceme.
Dále.
Ty.
Super.
Omlouvám se za dnešek, vikomtko.
Fortuna měla nějakou špatnou náladu.
Podle Stratilii je to z jídla, podle mě má ten pták menstruaci.
Proč jsi tady?
Vím, že dnešek byl těžký.
Ale uvědomil jsem si,
že při té zábavě nebyla příležitost,
abych ti řekl, jak jsem šťastný, že jsi konečně tady.
Vila prostě není vilou bez své paní.
Na.
Co je to?
To je vikomtův skicák.
Našel jsem ho odpoledne a řekl si, že ti ho dám.
Můžeš ho trochu lépe poznat.
Dobrou noc, vikomtko.
Ne.
Zůstaneš?
Tys ho znal nejlépe, že?
Ano, znal.
Prosím?
Ano.
LEV
Takové živé obrazy.
Ano, Leonardo miloval krajinu,
hlavně hory.
Ale nevím, co to má představovat.
Takový byl vikomt.
Jeho umění bylo jako záhadná poezie pro oči.
- Další hory. - Taková představivost.
Mluvil i o tobě, vikomtko.
Ano?
Ano.
Co se mu nejvíc líbilo?
Představoval si tvoje krásné oči
a tvoje…
rozpuštěné vlasy a…
A jak jsi byla…
nesmírně ochotná se vdát.
Miloval by mě?
Určitě by tě miloval.
Moc.
Co by ještě dělal?
Díval by se na tebe
a…
Držel by tě.
A pak by tě…
Políbil?
Ano.
Jak… by mě Leonardo políbil?
Asi… takhle.
Měla by sis ho nandat.
Hodí se na tvůj vznešený krk.
Je nevkusný. Nesnáším ho.
Překvapilo mě, že jsi tak brzo zase tady.
- Příjemně překvapilo, samozřejmě. - Proč?
Jde o určitý pocit studu,
který mívají urozené ženy
z nevěry.
Podle mých zkušeností.
Já nikomu nic neslíbila.
Jsem svobodná žena.
Rozhodně se svobodně chováš.
To je okouzlující.
Jsi jiná.
Ale ne tak, jak si myslí Tindaro.
Co si myslí?
Že jsi jediná dobrá žena na planetě.
A ty si to nemyslíš?
Nejsem dobrá
a rozkošná
a jediná žena, která stojí za to, abys o ni usiloval?
Možná ano.
Pane, zbav mě všeho pokušení.
Ale pokud se smím zeptat,
proč je tvým vyslancem Dioneo?
Tak statné tělo
a ty neúnavné paže.
Měla bych snad…
Ale ne.
„Já jsem hradbou a mé prsy jsou jako věže.“
A sakra.
„Proto na mně spočinul jeho zrak a přinesla jsem mu klid.“
Ty jsi přízrak.
- Jídlo! - Pusťte nás dovnitř!
- Dejte nám jídlo! - Pusťte nás dovnitř!
Nejsme nemocní!
- Vypadněte odsud! - My máme hlad!
- Mám tu 30 mužů! - Chceme jíst!
- Cokoliv máte! - Dejte nám vodu!
- Prosím! - Pusť mě na ně, Sirisco!
Ne!
- Mám tohle! - Otevřete!
- Prosím! - Ty hajzle! To byl můj nejlepší kamarád!
- Jídlo! - Abych na vás nepustil psy!
- Jídlo! - Pojďte pryč!
Jdeme pryč!
Příště si přinesu vařící olej!
Dokázali jsme to!
Pane jo.
Výborně, Sirisco.
Ale ne.
No dobře, děkuji.
Děkuji.
Promiňte.
Ale já to dělal jen pro paní vily.
Pro vikomtku.
Správce se tě snaží uspokojovat veřejně i v soukromí.
Ticho, hned.
Sirisco je musel zahánět sám?
Kde byli muži z domu?
- Ne. - Tindaro?
Panfilo?
Dioneo?
- Takoví zbabělci. - Ne.
Nechali jste toho starého blázna, aby těm gaunerům čelil sám?
Jste ubozí.
A k ničemu.
Ne, já jsem vilu bránil rád, pánové tvrdě spali.
Ty nejsi
pán domu!
Rozumíme.
Takže…
do postele?
Zbláznila ses?
„Veřejně i v soukromí?“
Co když tě někdo slyšel? Já…
Nepřemýšlela jsem.
Jsem ráda, že jsi s ním šťastná.
Misio!
Leonardo je moje jediná pravá láska.
Jedině na něm mi záleží.
Já myslela, že to chápeš,
když jsi musela opustit tamtu holku.
Jmenovala se Parmena.
Ach, Misio.
Teď rozumím tvojí bolesti.
Ta ti určitě zatemňuje mysl.
Teď se mi neukazuj,
dokud zase nebudeš tou Misiou, kterou potřebuji.
Jistě, padrono.
- Musíme si promluvit, Pampineo. - Co děláš v mé komnatě?
Ne.
Ne?
Ti žebráci málem prorazili bránu.
Dnes ráno jsi nepřinesl snídani, jakou jsem čekala.
Ta snídaně nebyla tak dobrá.
Kvůli tvým chybám nevím, jestli si zasloužíš být u mě správcem.
Mrzí mě, že si to myslíš.
Snažil jsem se tě dobře uspokojovat,
když tu vikomt není.
Ty?
Ty jsi mě nikdy neuspokojil.
Ani jednou.
Ty jsi nástroj,
pomocí kterého prožívám Leonardovu lásku ke mně.
Už do těchto komnat nevstupuj.
Ano, Pampineo.
Pro tebe jsem vikomtka.
Omlouvám se, vikomtko.
Já…
Nebyl jsem k tobě úplně upřímný.
Pravda je taková, že Leonardo řekl dohazovači,
že si vezme jakoukoliv nevěstu, která má velké věno
a dělohu.
Nenapadlo tě, proč se s tebou nechtěl nejprve setkat?
Slyšel o tom, jaká jsi.
A věděl, že kdyby tě předem poznal, nedokázal by si tě vzít.
Panfilo?
Ano, drahá?
Mívám hříšné myšlenky.
Bůh hříšné myšlenky odpouští, viď?
Ale jistě.
Musí je odpouštět,
protože to díky němu se ti dostanou do hlavy.
Vypadá to tak.
Nedokážu je ovládat.
Tak se nech Bohem vést jako vždycky.
Doktore!
Musím s tebou mluvit.
Padrono, promiň, mám právě něco důležitého.
- Nevidělas Filomenu? - Tohle je důležité.
Dobře.
Bůh chce, aby sis mě vzal
jako… muž ženu.
Je to velmi naléhavé.
Padrono, doufám, že se neurazíš…
Neifile.
To nechce Bůh.
To ty se mnou chceš spát.
Ne, ten pocit je svatý, já to vím.
Ne, víš, jeptišky ti říkají, že tvé tělo je zlé.
Kvůli nim se hanbíš.
Kdyby byl Bůh proti chtíči,
mohl snadno stvořit sex, který je velmi bolestivý.
Nebo mnohem smradlavější.
Už jsem to jednou dělala.
Chci to dělat znovu, ale s tebou.
Každý jiný den bych nebyl proti,
ale dnes je má mysl někde jinde.
Jo.
To nesmíme.
Napij se vína.
Je tady moc ticho. Říkej něco.
Co jako?
Cokoliv.
Řekni mi tajemství.
Ale něco, co se netýká tvojí paní.
Něco o tobě.
Proč?
Aby ses mi za to mohla posmívat?
To nevíme, dokud něco neřekneš.
Dobře.
Před pár měsíci mi přestaly růst nehty
a já nevím proč.
To je nechutný.
Co to máš ve vlasech?
To je něco mého.
Ukradla jsem to.
- Pampinei? - Jo.
- Výborně. - No, vikomtčině koni, ale…
Vyprala jsem to.
Spanilá Filomeno,
když jsem s tebou, cítím se nesvázaný a volný…
Filomeno?
Filomeno.
- Tady jsi, můj šnečku. - Ano, tady jsem, můj vrahoušnečku.
A Dioneo taky.
Posaď se, prosím.
Filomeno.
Když jsi nejdříve odmítla můj šperk,
potvrdilo se mé podezření, že jsi naprosto jedinečná žena.
Žena, jejíž srdce nelze získat povrchními požitky.
Proto jsem dospěl k tomu,
že jedině umělecké vyjádření
může být správným způsobem,
jak ti vyznat lásku.
To bude zábava.
Ženo!
Vážně máš takovou sílu?
Tvé jméno slyším šeptat přelétavou vílu.
Jsi vznešená, milá a poctivá,
Filomeno drahá,
chci říct, že cítím se hůře, když se můj zrak na tebe nedívá.
Mohutný potlesk.
Přečetl jsem část, kterou jsem neměl.
Proč jsi to tam vůbec napsal?
Já… Asi jsem chtěl, aby se to stalo.
Mohutný potlesk.
Napsal jsem to krátké, protože to asi není moc dobré.
Bylo to skvělé.
Děkuji.
Tahle tvoje část se mi líbí.
Je osvěžující,
upřímná…
a jenom moje.
Smím ti poděkovat polibkem?
Jen letmým.
Mám citlivou pleť.
Děkuji ti za tuhle chvíli.
Večer tě navštívím ve tvých komnatách.
Ano, to budu moc ráda.
Já vím, proto jsem to řekl.
Chci říct,
brzy se uvidíme, má lásko.
Dioneo, na slovíčko.
Málem jsi přesvědčila i mě.
Nebylo to špatné.
Tohle?
Dioneo!
Líbí se ti?
Dělám, co je nejlepší pro mou budoucnost.
Co je tobě do toho?
Neříkej, že zrovna ty by sis chtěl dělat právo na milenku.
No…
No dobře.
Dobré odpoledne, padrono.
Mýlil ses v ní.
- Já to věděl. - Ano.
Já ti to říkal.
- Tak úplně ne. - Tuhle?
- Pěkná. - Přiznej, že ses v ní spletl.
Plně a upřímně mě miluje a je lepší než všechny děvky,
se kterými jsi kdy byl.
Je to legrační.
Promarnil jsi tolik času, a já se trefil napoprvé.
Měl jsi pravdu, signore.
Tvůj upřímný duch zasáhl její srdce a teď je tvá.
Nemohu uvěřit, že jsem obětí lásky.
Pravé lásky.
Už netřeba otálet s žádostí o ruku.
Mám její srdce a ona má mé.
- Tak brzy? - Miluji ji, Dioneo!
Tys to nikdy nezažil, jinak bys věděl, proč ji chci mít
hned teď navždy pro sebe.
Tohle je ta pravá.
Ano, je krásná.
Tak to ti musím pogratulovat k romantickému vztahu
a náhlému zlepšení zdraví.
Cítím se tak svěže!
Jako divoký kohout vypuštěný do pole ječmene.
- To jsem rád. - Kykyryký!
Mám tě rád kohoutku, i když nesnášíš vajíčka.
To je skvělé. Dáš si trochu vína?
Na lásku!
Na lásku.
Sirisco!
Neruším?
Promiň.
Ne, padrone. Je všechno v pořádku?
Jen jsem ti chtěl poděkovat za to, jak skvěle udržuješ vilu.
To je moc milé, že sis toho všiml. Díky.
Hned se mi lépe spí, když je vikomt a jeho nevěsta v tak spolehlivých rukou.
A ta Pampinea…
Přirozená vůdkyně.
Pozorná, šlechetná, plná lásky.
Ano.
To všechno je.
A ještě víc.
Sirisco?
Když jsem byl mladý, otec se znovu oženil.
- S Římankou. - Římanka.
Chybělo jí hodně zubů, ale byla bohatá.
Byla nesnesitelná.
Tři měsíce po jejím příchodu se náš správce oběsil.
To se ti může přihodit znovu.
Omlouvám se, já…
- To jsem přehnal… - V pořádku.
Tvoje problémy jsou také důležité.
Pokud se můžu svěřit, nikdo netuší, jak strašné je udržovat vilu v chodu.
Je to stále stejné.
Lidé tě volají uprostřed noci kvůli zbytečnostem.
Zbytečnostem.
„Sirisco, bolí mě zápěstí. Namažeš mi sýr?“
A kdo může spát na pohovce pro omdlévající?
Když někdo omdlí,
nemáme nic měkkého, abychom zastavili jeho pád.
- To je sobecké! - Kam se poděla slušnost?
Už neexistuje.
Za týden zemřeli tři koně,
Calandrino si při řezání květin uřízl nehet,
já už se týdny pořádně nevysral
a ona si jenom stěžuje a kňučí o svým zasraným mrtvým manželovi!
Takže Leonardo je mrtvý.
Zdálo se mi, že kupuje nějak moc skla.
Kdo o tom ví?
Vikomtka a její služka, ale nikdo jiný.
A kuchařka.
Prosím, padrone, prosím…
Sirisco, mně můžeš věřit.
Můj osud je velmi nejistý, dokud tu velí ona.
Můj také. Takže není skutečnou paní domu.
Ne, nemá na něj žádný nárok.
Kdokoliv by ho mohl chtít pro sebe. Ty bys ho mohl chtít…
Možná bychom mohli najít někoho,
kdo má větší nárok, aby ho převzal.
To může být snazší, než si myslíš.
Dále.
Kde je Tindaro?
Neměl bys tu být.
Slibuji, že budu rychle.
Pro tentokrát.
Dobře.
Já vím, že jsi dáma
z urozené rodiny.
A já jsem…
obyčejný lékař, který nikdy nemiloval.
Ale pojďme.
Společně. Odejdeme.
Budeme volní.
Odejít z vily?
A kam?
Tohle je jediné bezpečné místo v okolí.
Můžeme být v bezpečí spolu.
Já tě můžu živit, budu tě živit.
Já mám… Víš, mám znalosti a…
Dobře, poslouchej.
Mohu žít s tím, že jsi s Tindarem,
ale nemohu žít s tím, že miluješ jeho,
a ne mě.
Takže…
miluj mě.
Prosím…
miluj mě.
O co jde?
Říkala jsi, že chceš být volná, Filomeno.
Filomeno…
Já nejsem…
To není…
Padrone?
Přiveď Dionea!
Mor!
Au! Prosím, jemně!
Umírám na mor.
Ne, tohle trápení ti způsobil člověk.
Zmiz, nočníkářko. Odporně páchneš.
Cítíš své zvratky. Tvé zuby mi říkají, že zvracíš často.
Ta ženská si myslí, že moje zuby mluví.
Zvracím až čtyřikrát denně, to je pro nemocného, jako jsem já, zdravé.
O co ti jde?
Nechci tvoje lektvary,
ale svého doktora.
Ihned ho přiveď!
A kdy ti naposledy dal něco, po čem ses cítil dobře,
a ne špatně?
Můžeš se cítíš dobře, až vyzvrátíš to špatné.
To ví každý.
Doktor ti dává jedy.
Pozor na pusu, ty jedna mrcho! To je můj opravdový přítel.
No tak nic.
Kde je kurva můj doktor?
Bože můj!
A ta baba říká:
„Když už mám 40 let povislá prsa, proč bych se starala o zuby?“
Neifile! Drahá, přidej se k nám!
Pokračuj.
A slyšeli jste tu o Saladinovi a messeru Torellovi?
- Ne. - Ta je skvělá.
Saladin se připravuje na křižáky.
Zklamala jsem Boha.
Cože?
Dobrý večer všem!
Jsou tu všichni? Kdo chybí?
Signore Tindaro.
Ano, ten nebožák má další záchvat tělesné slabosti.
Hrozné nadýmání.
Modlete se za něj.
Misio, pomodli se i místo mě. A teď…
mám to potěšení oznámit…
Očekávám dítě.
- Co? - Co?
Říkám, že jsem těhot…
Nakonec přišel i Tindaro.
Lháři.
Zrůdo.
Chyťte toho muže!
Padrone, co se stalo?
Chtěl jsi mě zabít.
Řekni mu to.
Rulík. Jed.
Stejný, jako použil k vraždě císaře Claudia i Xenofón,
jeho osobní doktor.
Příčina Claudiovy smrti není stále jasná.
Našel jsem ho ve tvém pokoji!
A tomhle poháru, který jsi mi podal.
Popíráš to?
Tindaro, kdo ti vyléčil bradavice?
Zbavil tě slinění? Všechny léky jsem ti vždy dával pro tvoje dobro.
Je ve tvém zájmu, abys mě neopouštěl.
Víš, jak jsi křehký.
Potřebuješ mě.
Jestli mě měly uzdravit,
sněz je.
Ty!
Seber mu oblečení a komnatu.
Vyhoď ho ke služebnictvu a krysám.
Taková ostuda, doktore.
- To je ostuda. - Ne, prosím!
Ne, oblečení mu nech. Dopřeji mu tu laskavost.
Tindaro, jsem tak ráda, že nejsi mrtvý.
Možná tvé zrazené srdce potěší tahle zpráva.
Nech mě to vysvětlit.
Čekám Leonardovo dítě.
Leonardovo dítě?
Počkejte.
Když jsem zjistil, co Dioneo udělal,
málem jsem zešílel nenávistí.
Ale pak…
jsem uviděl tebe.
Když jsem byl tak blízko smrti,
uvědomuji si teď,
jak je důležité držet se toho,
co je v životě nejdůležitější.
A nikdy na to nezapomínat.
Filomeno…
staň se mou ženou.
Děkuju ti, Tindaro.
Nezasloužím si tě.
Přijímám.
Překlad titulků: Petr Bajer