DEKAMERON
Jó reggelt, édes viscontessa!
Micsoda remek napot adott Isten!
Jobb lesz, ha megettem a reggeli sajtjaimat.
Természetesen.
Így ni.
- Egyedül is meg tudom enni! - Oké.
Hogy mennek az előkészületek?
Megfűszerezték a bort,
a gondnok kiengedte Leonardo kedvenc sólymát,
hogy a szabad levegőn rosszalkodhassunk ma.
Tökéletesen élvezetes napot tervezünk a feleség tiszteletére.
Sólyom! Remélem, királyi csőre van.
Természetesen.
Az meg mi?
Még valami,
amit azért készítettem,
hogy elősegítsük a szórakozást és jókedvet,
egy korona…
a nap győztesének.
- Gyászkoszorúnak tűnik. - Nem. Korona.
- Túl nagy koronának. - Akkor Homéroszra, ez egy babérkoszorú!
- Mindenki jól érzi majd magát? - Igen!
Hihetetlen kedves öntől, hogy bevonja őket az ünneplésbe.
Mindenki ezt mondja.
Vajon ő élvezte volna az ünneplést?
Ne beszéljünk a holtakról!
Ma önt ünnepeljük, a Villa Santa menyasszonyát.
Csak az számít, hogy ön mit akar.
Furcsa dolog esküvőt ünnepelni a vőlegény teljes hiánya mellett.
Abbahagynád?
Nem, Filoména.
Nem üldögélhetünk egész nap.
Játszanod kell a szereped.
Ha nem segítesz a szolgáknak, rájönnek.
Odakint játszom a szerepem.
De zárt ajtók mögött nem érdekel, mit mondasz.
És úgyse miattam fogunk lelepleződni.
Miattad lesz, meg a hülye, retekforma kontyod miatt.
Kiszívták a nyakad?
Vagy talán az éjféli randijaid miatt lesz, amikor házasságon kívül kúrsz Tindaróval.
- Hogy mi? Nem. - Keféltél.
Mi a terved?
Úgy nyered el Tindaro rajongását,
hogy akrobataként az ajtóból szaltózol a farkára?
Hajat le, te hülye!
Nem keféltem Tindaróval.
Dioneóval keféltem.
Hogy mi?
Miért?
- Mert vonzó. - Nem az.
De, az. Objektíven kívánatos.
Azt hiszed, hogy nemesi ruhában azt tehetsz, amit akarsz?
Szétteheted a lábad egy kereskedő osztálybelinek?
Ronda fazonban hordhatod a hajad?
Vannak szabályok, Licisca.
Most mondtad, hogy zárt ajtók mögött akármit tehetünk.
Az emberek előtt tökéletesen fogadom Tindaro udvarlását.
Hogy mit teszek Dioneóval a sötétben,
háromszor,
az csak rám tartozik.
Meg rá.
Ő diszkrét lesz.
Abban reménykedhetsz.
Mert az önzésed miatt ki fognak rúgni innen minket.
Engem tartasz rettenetesnek.
- De sosem csinálnám azt, amit te. - Mert senki nem akarja veled csinálni.
Ideje reggelizni, Licisca.
Ébresztő!
Ébresztő, Dioneo! Parancsolom, hogy hagyd abba az alvást!
Mi a baj?
Madárdalra ébredtem, és nyilallást éreztem a szívemben.
És vigyorogsz?
Valószínűleg mellkasi zaklatottság akut bolondarccal.
Mi?
- Bocs, ez a szakkifejezés. - Nem.
Örömeim a szerelem tünetei.
Filoména megváltoztatott.
Alig hiszem, még tegnap is milyen ember voltam.
Óvatoskodó, szkeptikus.
Minden szebb ma, még a szemed is.
Két nagy, gyönyörű szemed van.
Örülök az örömödnek, padrone.
Sok bennem az érzés. Annyi mindent kell átélni.
Még az orrlyuka is.
Tökéletes. Kár, hogy csak kettő van neki.
Mennyi udvarlás után kérhetem meg a kezét?
A kezét? Ez…
Ez…
Tindaro, orvosodként
és legközelebbi barátodként
meg kell, hogy mondjam, ez a nő nem házasságra való.
Pont orrlyukai árulkodnak állati vágyairól.
Zabolátlan, túl könnyen ágyba vihető teremtmény.
Barátom, az alacsonyrendű nőkkel szerzett tapasztalataid miatt
nem látod tökéletességét.
Tévedsz vele kapcsolatban. Érzem.
Őt nem terheli testi vágy. Ő az igazi.
Kopog az ajtó.
Szolgák!
- Üdv! - Üdv!
- A kastélygondnok? - Sirisco!
Üzenet.
Valami izgi?
Visconte Leonardónak, hogy nagyanyja nővére elhunyt Rovigóban.
Rémes, pont ott!
Jaj, ez szörnyű.
A Lungarno családból való Panfilónak…
Tudhattam volna!
- Az apja arcélét örökölte. - Igen, jóképűek vagyunk.
Sajnálom a családja balsorsát.
Nyaralás közben nincs balsors.
Köszönöm az üzeneteket.
Andreoli.
A gondnok legközelebb fizet. Nem hordok magamnál pénzt.
Szia!
- Az egészet? - A bank mindent lefoglalt.
Az otthonunkat, a raktárakat.
A szőrmegyűjteményemet már meg sem említi.
- Még a hajókat is? - Minden egyes darabot.
A pestis miatt túlköltekezett, de nem hittem volna, hogy ilyen buta.
Mindig is te voltál az okos.
Az ő hibája, mert nem hallgatott jobban a tanácsodra.
Ahogy én szoktam.
Hontalanok lettünk,
így még fontosabb biztosítani a jövőnket, a szövetségeinket.
Tindaro zavarba ejtően ostoba,
de Filoména lehet a jegyünk.
Pampinea az egyetlen, aki elküldhet minket innen.
Megkedveltettük vele magunkat?
Persze, drágám. Pampinea imád minket.
Tényleg? Mondott neked valamit?
Biztosan szeret, ahogy Krisztus tanította, hogy szeressünk.
Mint a gyönyörű, bolyhos bárányok, akik mind rokonok.
Jobb lenne, ha a bárányszeretetnél többet érezne irántunk.
A férje majd csupa jót halljon rólunk.
Biztosan érdekli csodálatos megmenekülésem története.
Bele is őrülne az örömbe, nem?
A legújabb csodád részletei inkább maradjanak közöttünk.
Rendben, drágám.
Titokban tartom megmenekülésem extázisát.
Mindenki gyűljön a nagyterembe! Kezdődik az ünnepély!
Színpadra!
A ravasz kalóz, Paganino ezer embert mészárolt le,
és teljesen beleőrült
a szerelembe.
Bravo!
Szép mese volt. Csak kicsit álmosító.
De elég ahhoz, hogy elnyerje a győztes koronáját?
- Meglátjuk. - Az enyém lesz a korona.
Mi lehetne jobb egy gyönyörű hölgy öröménél?
Sőt, pohárköszöntőt mondok.
A feleség tündöklő szépségére.
Ez a helyes szellem!
Szolgalány!
Ne feledjétek, a tisztaság témájáról szóljanak a történetek!
Még nem fejeztem be.
Az összes ékszer közt, amiket Paganino Monacóból hozott,
egyik sem mérhető a te szépségedhez,
drága Filoména.
De mégis,
ha rád gondolok,
ezt látom.
Tindaro, ez…
A tied.
Padrone, ezt nem fogadhatom el.
A tiéd, nyári gyümölcsöm.
De nem akarok ajándékot.
Csak téged akarlak.
Az, hogy nem akarod,
csak bebizonyítja, hogy megérdemled.
Végül is a legjobbat érdemlem.
Szép volt.
Ribi a hölgy, nem?
- Tessék? - Rizling a hölgynek?
Kedves gesztus, Tindaro!
De sajnos a vége már nem is történet volt, így szabályt szegtél.
Nem te nyered a koronát.
Neifile, te jössz.
Mi? Én nem… Mi történt?
Viscontessa, esetleg megajándékozhatnál a legszebb történettel,
az esküvődével.
Igen, természetesen.
Igen. Ez…
tegnap történt.
Igen, elvitt egy…
- Mocsárba? - Mocsárba, igen.
Mi? Nem mocsárba.
Egy toronyba. Azaz.
Igen, egy toronyba. Bézsszínű volt.
Imádom a bézsszínt!
És azt mondta, hogy letaglózta a…
Mosolya.
…szűzies szépségem, ami betöltötte a szívét.
És sosem hagyná el orcám szépségét.
Ott csókolt meg legelőször.
Aztán azt mondta: „Jól érzem magam”.
„Remekül érzem magam.”
Ez a kedves történet nagy örömöt okozott nekem.
Mivel örömet okoztam magamnak, én nyerem az első játékot.
- Mi? - Haladjunk!
- Bocs, de… - Hol van Sirisco?
A következőnél tisztázhatnánk a szabályokat.
Én vagyok a disznó.
Ne érj a tojásához!
Egy tojás neked, viscontessa.
Mindenki nevessen!
Sirisco! Misia!
Ez nagyon jó buli!
Több szórakozást!
- Nagyon jól érezzük magunkat! - Igen!
Nagyon jó a buli!
Határtalan a szórakozás!
Teljességgel…
- Kösz. - Szép volt.
Oké, hadd lássam őket!
Oké.
Következő játék.
Ki nyer ebben a kellemes játékban?
Misia?
Istenem! Járj normálisan!
Most mindenki emelje fel a bal karját!
A sólyom a levegőben fog körözni,
és a legérdemesebb kézből eszi ki a húsdarabot.
De izgalmas!
Legyetek tanúi a kétségbevonhatatlan kecsességnek!
Repülj, Fortuna!
Repülj!
Térj vissza, Fortuna!
Fortuna!
Micsoda izgalom, hogy egy gyilkos ragadozó leharapja-e az ujjunkat.
A nyers húsról a saját beleim jutnak az eszembe.
El tudod képzelni, hogy a beledet fogod?
Kipróbálnám, ha nem kellene hozzá meghalnom.
- Bizarr vagy. - Én?
- Az vagyok? - Mi? Nem.
Milyen érzés volt, amikor az Úr szólított, hogy ments meg?
Milyen frissítő ez a hosszú karemelés!
Jó érzés volt a testedben, mint egy jól megvakart, mély viszketés?
Min nevettek? Végre eszedbe jutott egy történet, vagy a doktort stírölöd?
Nem, valami más lehetett.
Tudok egy történetet arról, hogy Isten mennyire szereti gyermekeit.
Volt egyszer egy nagyon elveszett leány. Egy kútba esett.
Isten meghallotta az imáját.
Legerősebb harcosát küldte érte, aki nagy, erős karjával kihúzta a vízből,
és magához szorította.
Olyan erősen,
hogy teste mélyén megérezte Isten jelenlétét.
Valamit biztos megérzett a teste mélyén.
Te vagy a buja leány a kútban?
Nem vagyok buja.
És ha buja?
- Én nagyon istenfélő vagyok! - Nem tűnsz annak.
Nálad biztosan istenfélőbb, viscontessa.
Tudod, hogy a büszkeség bűn?
Hosszú nap volt. Talán jobb, ha lepihenünk.
Leonardo kedves repülő szörnye még nem tért vissza.
Nos, ha Leonardo olyan kegyes úr, amilyennek leírod,
akkor nem engedné, hogy hiányoljuk a villa kényelmét.
Hova tegyem a húsgombócomat?
Megálljatok!
Úgy látom, emlékeztetőre szorultok, hogy Leonardo meghívására vagytok itt,
és az bármikor visszavonható.
- Kidobnál minket? - Igen!
Ez az otthonom, és a vendégeim vagytok!
Ha szeretnétek visszatérni a ragály sújtotta Firenzébe,
csak szóljatok!
Fortuna! Gyere, Fortuna!
- Én akarom! - A madarat!
Nyertem, viscontessa?
Döntetlen az eredmény.
Vége a játéknak!
Kérj bocsánatot!
Miért?
Kéretlenül szóltál.
Nem mondhatsz ki előtte bármit, ami eszedbe jut. Ez helytelen.
De megtettem, szóval úgy tűnik, mondhatok.
Te hagyod, hogy egész nap kifacsarjon, mi?
Mint te a kis nedves söprűdet.
Felmosórongy.
A disznóknak hoztál üzenetet?
Az ő rokonaik sorsát is ismerem.
Ízletes.
Le kellett pihennem.
Pokoli a helyzet odakint.
Lefejezhetnének birtokháborításért.
Ha megőrzöd a titkom,
én is megőrzöm a tied.
A feleséged biztos most is az ágyban vonaglik,
az érintésedre vágyva.
Nem igazán.
Irigyellek.
Teher nélkül járhatsz-kelhetsz.
Szabadon cselekedhetsz.
Erre vágysz?
Már nem tudom.
Nos, akármire is vágytál,
akárki is voltál,
lefogadom, hogy már nem sokat nyom a latban.
Miért is?
Ezer ajtót láttam már,
láttam magas rangú nőket jelöletlen sírba temetni a gyerekeiket,
és pórokat kastélyt ostromolni.
Ha a pestisből tanulhatunk valamit,
az az, hogy mi választhatjuk meg, mely részeinket tartjuk meg,
és miket akarunk eldobni.
Bújj be!
Te vagy az.
Remek.
Elnézését kérem a maiért, viscontessa.
Fortuna mostanában rosszkedvű.
Stratilia az étrendjét okolja, de szerintem havibajos a madár.
Miért jöttél?
Tudom, hogy nehéz volt a mai nap.
De rájöttem, hogy a sok izgalom közepette
nem volt lehetőségem elmondani, hogy mennyire örülök, hogy végre ideért.
Egy villa úrnő nélkül nem is villa.
Tessék.
Mi ez?
A visconte vázlatfüzete.
A kezembe akadt. Gondoltam, hogy önt illeti.
Talán segít megismerni őt.
Jó éjt, viscontessa!
Nem.
Itt maradsz?
Te ismerted a legjobban, nem?
De, igen.
Kérlek!
Igen.
Nagyon élénk képek.
Igen, Leonardo imádta a vidéket, főleg a domborzatot.
- De nem értem a jelentésüket. - Ilyen volt a visconte.
A rajzai, mint a szemnek szóló, kusza versek.
- Megint dombok. - Milyen fantáziadús.
Önről is mesélt, viscontessa.
Valóban?
Igen.
Először mimet dícsérte meg?
Elképzelte a csinos szemét,
és a…
hullámzó haját, és…
És hogy milyen rendkívüli
nyitottságot mutatott a házasságra.
Szeretett volna?
Szerette volna.
Mélyen.
Mit tett volna még?
Önre nézett volna,
és…
átölelte volna.
És aztán megcsókolt volna?
Igen.
Hogyan csókolt volna meg Leonardo?
Így.
Vedd csak fel! Illik a nyakad nemes ívéhez.
Csicsás. Nem tetszik.
Meglepett, hogy ilyen hamar viszontláttalak.
Természetesen kellemesen.
Miért?
A nemes hölgyek éreznek némi szégyent,
ha árulást követnek el.
Így tapasztaltam.
Nem ígértem semmit.
Szabad nő vagyok.
Szabadon mozogsz, az biztos.
Egészen kábító.
Más vagy…
De nem úgy, ahogy Tindaro hiszi.
Ő mit hisz?
Hogy te vagy az egyetlen jóságos nő.
És te nem így gondolod?
Nem volnék jó
és kívánatos,
az egyetlen nő, aki rajongásod tárgya lehet?
Talán.
Uram, szabadíts meg a vágytól!
De bátorkodnék megkérdezni, hogy miért Dioneo volt a követed?
Erős edény,
fáradhatatlan karokkal.
Azt szánod nekem, hogy…
Jaj, ne!
„Olyan leszek, mint a kőfal, emlőim, mint a tornyok.”
Baszki!
„Akkor olyan leszek ő előtte, mint a ki békességet nyer.”
Egy tünemény vagy.
- Ételt! - Engedjetek be!
- Adjatok enni! - Engedjetek be!
- Nem vagyunk betegek! - Tűnés innen! Tűnés!
Éhesek vagyunk!
- Harminc emberem van. - Bármit!
- Adjatok vizet!
- Kérlek! - Hadd bánjak el velük, Sirisco!
Ne!
- Megoldom. - Ételt!
- Kérlek! - Te rohadék! Ő a legjobb barátom!
- Ételt! - Rátok engedem a kutyákat!
- Ételt! - Menjünk!
Tűnjünk innen!
Legközelebb forró olajat kaptok!
Sikerült!
Istenem!
Szép munka, Sirisco.
Nem. Semmi gond, köszönöm.
Köszönöm.
Elnézést!
Valójában csak a villa úrnőjéért tettem.
A viscontessáért.
Mások előtt és kettesben is nagyon keresi a kegyét.
Azonnal hallgass el!
Siriscónak egyedül kellett elzavarnia őket?
- Hol voltak a férfiak? - Ne!
Tindaro?
Panfilo? Dioneo?
- Micsoda gyávaság! - Nem.
Erre a vén bolondra bízzátok, hogy elűzze a haramiákat?
Szánalmas.
És haszontalan.
Nem, örömmel védtem a villát. Az urak mind aludtak.
Nem te vagy a ház ura!
Értem.
Akkor…
visszafekszünk?
Teljesen elment az eszed?
„Mások előtt és kettesben is”?
És ha valaki meghallja? Nem…
Nem gondoltam át. Boldoggá tesz, hogy boldognak látom.
Misia!
Leonardo az egyetlen, igaz szerelmem.
Csak ő számít nekem.
Azt hittem, megérted ezt,
mert hátra kellett hagynod azt a lányt.
Parmenának hívták.
Jaj, Misia!
Már átérzem a fájdalmad.
Bizonyára ez homályosítja el az ítélőképességedet.
Most menj, és ne mutatkozz előttem,
míg meg nem leled azt a Misiát, akire szükségem van.
Természetesen, padrona.
- Beszélnünk kellene, Pampinea. - Mit keresel a szobámban?
Nem.
Nem?
A koldusok majdnem bejutottak.
Reggel nem sós reggelit hoztál, amit kértem.
Hanem enyhén sózottat.
A hibáid elgondolkodtattak, hogy alkalmas vagy-e kastélygondnoknak.
Fáj, hogy így érez.
Azt hittem, kielégítő volt a szolgálatom a visconte hiányában.
Neked?
Sosem elégítettél ki.
Egyszer sem.
Egy edény vagy,
amin keresztül megtapasztalom Leonardo szerelmét.
Ne lépj többé ebbe a szobába!
- Igenis, Pampinea. - Viscontessának szólíts!
Elnézést, viscontessa!
Én…
Nem voltam teljesen őszinte önnel.
Valójában Leonardo azt mondta a házasságközvetítőnek,
hogy bármilyen asszony jó, ha busás a hozománya, és van méhe.
Ön szerint miért nem akart a leánykérés előtt találkozni?
Hallott a személyiségéről,
és tudta, hogy ha találkoznak, akkor nem tudná elvenni.
Panfilo?
Igen, drágám?
Bűnös gondolataim támadtak.
Isten megbocsátja azokat, ugye?
Biztosan.
Meg kell, hogy bocsássa őket, mert ő rakta őket a fejedbe.
Igen, ezt érzem,
hogy nem uralom őket.
Hadd vezéreljen Isten, mint mindig.
Doktor!
Beszélnem kell veled.
Padrona, sajnálom, de épp fontos ügyben járok.
- Nem látta Filoménát? - Ez fontos.
Oké.
Isten azt akarja, hogy háljon velem, mintha az asszonya volnék.
Sürgős a dolog.
Padrona, nem akarom megsérteni…
Neifile!
Nem isten akarja, hogy velem hálj. Te akarod.
Nem, ez egy szent érzés. Biztosan tudom.
Az apácák elhitették veled, hogy a tested bűnös.
Megszégyenítettek.
De ha Isten gyűlölné a vágyat, akkor fájdalmassá tette volna a szexet,
vagy sokkal büdösebbé.
Egyszer csináltam már.
Újra akarom, de veled.
Bármikor máskor örömmel megtenném,
de most máshol jár a fejem.
Igen.
Nem szabad.
Igyál a borból!
Túl nagy a csend. Mondj valamit!
Mit?
Bármit.
Árulj el egy titkot.
De olyat, ami nem az úrnődről szól.
Valamit magadról.
Miért?
Hogy kigúnyolhass miatta?
Majd kiderül, ha elmondod.
Oké.
Hónapok óta nem nőnek a körmeim,
nem tudom, miért.
Ez undorító.
Mi ez a hajadban?
Valami, ami az enyém.
Elloptam.
- Pampineától? - Aha.
- Szép volt. - Hát, a…
lováról, de…
megmostam.
Szépséges Filoména,
mikor veled vagyok, gondtalannak és szabadnak…
Filoména?
Filoména!
- Itt vagy, drága csigácskám! - Itt vagyok, csig-csacskám.
És Dioneo is.
Kérlek, ülj le!
Filoména!
Amikor először visszautasítottad az ékszerem,
megerősítetted a gyanúmat, hogy páratlan nő vagy.
Olyan, akinek a szívét nem felszínes ajándékkal kell elnyerni.
Így arra jutottam, hogy csak a művészi önkifejezés
lehet elég jó arra, hogy megmutassam irántad érzett szerelmem.
Ez jó lesz.
Asszony !
Nem vagy-e hatalmas ?
Neved röpke tündér susogta
Nemes, kedves, s igaz
Drága Filoména
Azt akarom mondani, lealjasít
Ha elnézek felőled
„Tapsvihar.”
Ezt nem kellett volna felolvasnom.
Miért írtad egyáltalán oda?
Talán nagyon akartam, hogy megtörténjen.
„Tapsvihar.”
Rövidre fogtam, mert sejtettem, hogy nem valami jó.
Tökéletes volt.
Köszönöm.
Tetszik ez az oldalad.
Frissítő,
őszinte, és…
csak az enyém.
Elismerésként megcsókolhatlak?
Csak puszit adj.
Papírvékony a bőröm.
Köszönöm ezt a pillanatot.
Ma este meglátogatlak a szobádban.
Igen. Az csodás lenne.
Tudom. Ezért mondtam.
Úgy értem, nemsokára találkozunk, szerelmem.
Dioneo, egy szóra!
Majdnem bevettem.
Nem volt rossz.
Ez?
Dioneo!
Tetszik neked?
Azt teszem, ami a legjobb a jövőmnek.
És mi közöd van hozzá?
Ne mondd, hogy pont te akarsz tulajdonjogot a szeretőd felett.
Nos…
Rendben.
Szép napot, padrona!
- Tévedtél vele kapcsolatban. Tudtam. - Igen.
Megmondtam.
- Nem igazán. - Ez?
- Remek. - Ismerd el, hogy tévedtél.
Őszintén és teljesen szeret,
és jobb, mint bármelyik az ezer szajhád közül.
Egész vicces.
Te annyi időt pazaroltál rájuk, nekem elsőre sikerült.
Igazad volt, signore.
Igaz szellemed megérintette érzékeny szívét, így a tiéd lett.
El se hiszem, szerelembe estem.
Igaz szerelembe.
Nem várok tovább a leánykéréssel.
Az enyém a szíve, s övé az enyém.
- Máris? - Szeretem, Dioneo!
Te sosem érezted ezt,
de ha érezted volna, tudnád, hogy miért akarom őt magamnak mindörökké.
Azt hiszem, ez lesz az.
Igen, ez jól áll.
Akkor csak örülni tudok, hogy halad a románc,
és hirtelen jobban is lettél.
Virgoncnak érzem magam!
Mint egy kakas, akit szabadon engedtek az árpaföldön.
- Örülök. - Kukurikú!
Szeretlek, kis kakasom Bár nem raksz tojást
Remek.
Egy kis bort?
A szerelemre!
A szerelemre.
Sirisco!
Zavarok?
Elnézést!
Nem, padrone. Minden rendben?
Csak meg akartam dicsérni, milyen kiválóan tartod karban a villát.
Kedves, hogy észreveszi. Köszönöm.
Megnyugtató, hogy a visconte és neje ilyen megbízható kezekben vannak.
És hogy Pampinea egy…
született vezető.
Gondos, önzetlen, csupa szív.
Igen.
És vannak még további…
erényei is.
Sirisco?
Gyermekkoromban apám újraházasodott. Egy rómait vett el.
Jaj, rómait!
Kevés foga volt, de sok pénze.
Kibírhatatlan volt.
Három hónap múlva a kedvenc gondnokom felakasztotta magát.
Nos, ez újra megtörténhet.
Elnézést, én…
- Tolakodó voltam. Nem… - A terhed olyan nehéz, mint bárki másé.
Ha megengedi, senki nem tudja,
milyen rettenetes egy villa üzemben tartása.
Sosincs vége.
Az emberek éjjel-nappal semmiségekkel zaklatnak.
Semmiségekkel.
„Sirisco, fáj a csuklóm. Elkennéd a sajtom?”
És milyen ember alszik az ájulódíványon?
Ha valaki elájul, akkor nincs puha, szabad hely, ami megfogná az esést!
- Ez önző! - Mi lett a szeméremmel?
Nem létezik.
Három ló is megdöglött,
Calandrinónak lejött a körme, én hetek óta nem szartam egy rendeset,
ez meg csak hisztizik, meg bőg a halott férje után!
Tehát Leonardo halott.
Ennyi ideig nem lehet üveget vásárolni.
Ki tudja még?
A viscontessa és a szolgálólánya, de senki más.
Nos, a szakács.
Kérem, padrone, kérem…
Sirisco, megbízhatsz bennem.
Bizonytalan a sorsom, amíg ő irányít.
Az enyém is. És valójában nem is ő a ház úrnője.
Nem, még jogos igénye sincs.
Bárki elvitathatná. Ön is elvitathatná. Meg tudná…
Kereshetnénk valakit, akinek erősebb jogcíme van rá.
Ez egyszerűbb lehet, mint hinné.
Gyere!
Hol van Tindaro?
Nem lehetsz itt!
Ígérem, gyors leszek.
Kivételesen.
Oké.
Tudom, hogy rangos családból származó hölgy vagy.
Én pedig…
csak egy hiú orvos, aki még sosem volt szerelmes.
De menjünk!
Együtt. Menjünk innen! Szabadok lehetünk.
Hagyjuk itt a villát? Hová mennénk? Ez az egyetlen biztonságos hely errefelé.
Nyújthatunk egymásnak biztonságot.
El tudlak tartani. Eltartalak majd.
Képzett vagyok, és…
Oké, figyelj!
Elviselem, hogy Tindaróval vagy,
de azt nem, ha belé vagy szerelmes,
és nem belém.
Úgyhogy…
szeress!
Kérlek…
szeress!
Mi az?
Azt mondtad, szabad akarsz lenni, Filoména.
Filoména.
Én nem…
Nem ez a…
Padrone!
Hozd Dioneót!
Ragály!
Finomabban!
A pestisben haldoklom.
Nem, ez ember okozta baj.
Távozz, ágytálas lány! Undorít a bűzöd.
Az az ön hányása. A fogai elárulják, hogy gyakran hány.
Az asszony szerint beszélnek a fogaim.
Napi kettő-négy kibocsátásom van, ez egy hozzám hasonló betegnél egészséges.
Mire pályázol?
Nem kell a bájitalod, az orvosom kell.
Azonnal kerítsd elő!
Mikor adott önnek bármit az orvosa, amitől jobban lett, és nem rosszabbul?
Az orvosság úgy gyógyít, hogy kiszorítja a rosszat.
Ezt mindenki tudja.
Az orvos mérgezi önt.
Vigyázz a szádra, te őrült szajha! Az igaz barátomról beszélsz.
Akkor mindegy.
Hol van a kurva orvosom?
Istenem!
Erre azt mondja a banya, „A melleim negyven éve lógnak.
Miért aggasztana a fogam?”.
- Neifile! Drágám, csatlakozz hozzánk! - Hol is tartottunk?
Hallottátok a viccet Szaladinról és Torello mesterről?
- Nem. - Jó lesz.
- Szaladin a kereszteseket várja. - Elbuktam Isten előtt.
Tessék?
Jó estét, emberek.
Mindenki itt van? Ki hiányzik?
Tindaro úr.
Igen. A szegény párát ismét cserben hagyta a teste.
Sosem láttam ilyen bélszelet.
- Imádkozzatok érte! - Misia, mindkettőnkért imádkozz!
Most pedig örömmel jelentem be…
hogy gyermeket várok!
- Mi? - Mi?
Mondom, terhes…
Tindaro mégis eljött.
Hazug!
Ördög!
Fogjátok le ezt az embert!
Padrone, mi történt?
Meg akartál ölni.
Mondd el neki!
Belladonna, méreg.
Ugyanígy ölte meg Claudius császárt Xenophon, a saját orvosa.
Claudius halálának oka még ma is vitatott.
A szobádban találtam!
És ebből a kupából adtál innom.
Tagadod?
Tindaro, ki tüntette el a bibircsókjaidat? Ki mérsékelte a nyáladat?
Csak a saját érdekedben adtam neked orvosságot.
A saját kedvedért ne hagyj el!
Tudod, milyen törékeny vagy.
Szükséged van rám.
Ha egészségesek,
edd meg őket!
Te! Foszd meg ruháitól és szállásától!
Vesd a szolgák és a patkányok közé!
Szégyen, doktor! Szégyen!
- Szégyen. - Kérlek, ne!
A ruhát mégis inkább hagyd rajta. Ennyi kegyelmet tanúsítok.
Tindaro, úgy örülök, hogy nem haltál meg.
Ez a hír talán örömet lop elárult szívedbe.
Hadd magyarázzam meg!
Leonardo gyermekét várom.
Leonardo gyermekét?
Várj!
Amikor megtudtam, mit tett Dioneo,
majdnem beleőrültem a gyűlöletbe.
De aztán…
megláttalak.
A halálközeli élményem után
megértettem, milyen fontos hogy magunk mellett tartsuk
az igazán fontos dolgokat, és sose engedjük őket a szemünk elől.
Filoména…
légy a feleségem!
Köszönöm, Tindaro.
Nem érdemellek meg.
Elfogadom.
A feliratot fordította: Kalmár Dávid