Gireu.
Fins quan l'he de mirar?
Com més el mireu més imbuïda estarà la criatura de la virtut,
la brillantor, la valentia i la bellesa del Leonardo.
Però puc parpellejar?
Segur que no afectarà el resultat.
Quin descans.
L'olor de porc em farà vomitar.
L'olor de porc la farà vomitar.
Et faria res dur unes farinetes amb panses i canyella?
Ara mateix.
T'ajudo?
I fes-les amb amor.
Què passa si la mare mira algú poc agraciat?
Òbviament la criatura seria poc agraciada.
Millor no acostar-se al senyor Tíndaro, doncs.
Estem intentant llegir.
No, no havia acabat.
Perdoneu, amor meu.
- Seguiu-me els ulls. - Es mouen massa.
No crideu, si us plau.
Tothom sap que el primer que creix són les orelles.
¿Puc sortir al jardí,
on puc parlar lliurement com acostumo a fer?
Hauríem d'estar junts per suscitar la companyonia en el nadó.
O preferiu tornar a Florència?
Els morts no requeririen que ajustéssiu el volum.
Doblegueu el braç, que em tapeu la pàgina.
És clar, ara transformo els colzes en cercles.
La vescomtessa ha demanat silenci.
No és demanar tant.
La vostra incompetència em fa venir nàusees.
Dirigiu-vos a qui no parlem i porteu-me un tònic estomacal.
Amb gust de pera.
O de mel si no en té. El que sigui menys albercoc.
Albercoc no.
Tònic amb gust de pera per al senyor.
Filomena, espereu.
Em doneu un moment per explicar-me?
Per a algú com tu, no tinc cap moment.
L'exili és solitari.
No parleu amb el metjastre. Porteu-me la medecina.
Podria ser verí.
Eh!
Ja n'hi ha prou.
Què vols?
Volia veure com estàveu vós i el petit
i per si vós o ell o ella necessitàveu res.
El que ell necessita no és cosa teva.
Disculpeu-me, però sí.
Un fill del Leonardo és quasi com un fill meu,
sobretot aquest.
D'això res.
No hi ha cap mena de relació.
Aneu-vos-en tu i la teva veu greu, si us plau.
Em tapes el meu marit.
Estimada, no havíem dit que prou de dol?
T'he triat una túnica lila.
Té granadura i… color.
- Faig penitència. - No has comès cap pecat.
Hauria comès el pecat de la luxúria
si Déu no hagués apartat la temptació de mi.
Seguim amb el ruibarbre?
És l'únic remei per a la meva luxúria incessant.
Has estat massa amable amb mi,
i jo també,
excepte en una zona del meu cos,
que requereix fortes mesures.
- Déu meu. - No diguis el seu nom en va!
Perdó.
Més ruibarbre.
Un consell: el ruibarbre no cura la luxúria.
Recomano el coit amb el vostre marit.
Silenci, serp.
Ja no tens poder sobre meu.
Serp, jo?
Sabeu que el Pànfilo em va pagar per rescatar-vos, no?
Què?
No hi va haver cap missatge de Déu. Va ser el vostre marit.
Qui és la serp ara?
Què és això? Arriba algú?
Bandits?
No anunciarien la seva arribada. No seria gaire estratègic.
Tret que hagin estudiat el mètode romà a la batalla de Pidna.
Seria bastant estratègic.
Hem subestimat els oponents!
Benvinguts!
- Ha trigat prou. - Val la pena.
El regnat de la Pampínea s'acaba i ell té una melena preciosa.
L'amic més antic de Vil·la Santa! Benvingut.
Com m'alegro de veure-us, mestre!
Com me n'alegro. Creia que no havíeu rebut la carta.
Ruggiero, un dels convidats del Leonardo.
- Pànfilo de la casa… - Digueu-me Pànfilo.
Benvingut. El Sirisco parla molt bé de vós.
És un plaer. Els meus amics,
el Bruno, el Lorenzo, l'Stecchi
i el bard. Mai recordo com es diu.
- Giovanni. - On és aquell vell verd?
Tenim males notícies del Leonardo…
- No hi és. - Disculpeu?
Compra cristall a Venècia.
Està reformant la capella.
Era molt de l'època del papa Gregori.
Em convida a casa seva i marxa abans que jo arribi?
Sí.
Doncs ens beurem tot l'alcohol que té perquè n'aprengui, el malparit!
Sí.
Vil·la Santa!
Passeu, si us plau.
- Senyor. - Senyor.
Aquests són els altres convidats del Leonardo.
Us presento el Ruggiero, cosí germà del Leonardo,
i l'últim convidat a Vil·la Santa.
Quanta bellesa digna de petons. I aquestes cares llargues?
El terror infinit de la pesta ens fa estar una mica moixos.
Moixos? Esteu vius, sou joves, bells i sou a Vil·la Santa!
Ho hauríeu d'estar celebrant!
- Sirisco, una copa. - Sí.
Hi estic d'acord. Jo també.
Vinga.
Sou cosí del Leonardo?
Diguem que els nostres pares eren germans.
Feu deduccions.
Sou cosins?
Una sorpresa meravellosa.
Soc la Pampínea, la dona del Leonardo.
- És un hon… - La seva dona?
Sí. Ens vam casar fa menys d'un mes.
No m'ho crec.
Ja us ho podeu creure, perquè no és pas cap mentida.
El Leonardo ha posat seny.
No ho creia possible.
Suposo que la pesta ens ha canviat a tots.
Li ha fet pensar en el seu llegat?
Sens dubte.
I finalment tindrà un hereu,
perquè duc el seu fill al ventre.
Vaja, enhorabona.
És una notícia fantàstica!
¿I qui és aquesta preciositat
tota vestida de negre com si estigués de dol pel món?
No hi ha temps per estar de dol, reina.
Duc negre perquè soc una pecadora.
Bé, jo mateix he comès un o dos pecats, si us soc sincer.
Enrere, corb luxuriós.
Acaba de venir del carrer.
Potser du la pesta amb ell.
- Us asseguro que estem ben sans i forts. - Per què us hauríem de creure?
Una persona que té la pesta pot fer això?
- Bé, i la resta qui coi sou? - Jo em dic Mi…
Jo soc el gran Tíndaro, de la casa del marquès Peralto.
I l'encantadora dama?
És la meva promesa, la Filomena. Ignoreu-la.
S'amagarà rere un tapís si us molesta.
Ara que li he posat els ulls damunt, no puc parar de mirar-la.
Filomena, no?
- Sí… - Sí.
El meu pare, l'Eduardo, també era cosí del Leonardo.
L'Eduardo?
Som parents.
Bé, doncs prometo solemnement no dormir amb vós.
Sirisco!
Treu el salami bo i les millors begudes.
Aquesta nit serà memorable!
Un banquet!
És una idea fabulosa. No em puc creure que no se m'hagi acudit.
Sou molt llest.
Sirisco!
Stratília!
- Prepareu un banquet immediatament! - Veniu, amics!
Visquem la vida mentre el món existeixi, gaudim de cada moment,
perquè, com ja hem vist, cada vegada en queden menys.
Bard, toca!
Amics, veniu.
- Misia! - On és el vi?
On és el vi, vell xaruc?
Para!
- Ximple! Això és obra teva. - Sí.
- De res. - I havia de ser el Ruggiero?
És el que necessitem.
Deus haver oblidat que les nostres vides estan en joc.
Has oblidat que les nostres vides estan en joc?
No. Tinc molt bona memòria.
Per què tardeu tant? Necessito les cebes ara mateix.
Vigila el to, cuinera, o la Misia parlarà amb la Pampínea.
Sí. Tens sort que t'ajudem a cuinar.
Doncs no em sento gaire afortunada.
Doncs ho ets.
Verge santa. No.
Primer cap, després cul i al final l'obres en canal. Entesos?
- Que bèstia. - Si tallo un cogombre…
No sé com hauria sobreviscut sense tu.
Jo tampoc.
Ets, de lluny, la criada més incompetent
i malcarada que he conegut.
Correcte.
Tens sort que la senyora Filomena sigui tan benèvola.
Si sento que algú més li diu Filomena a ella,
amagaré el cap al coll i rodolaré com un pilota gegant.
Perdona? Què?
T'explico una bogeria?
- Sí. - Sí.
- Vine amb mi. Vinga. - Vaig a… Ja vinc. Perdona.
Tranquil·les. És igual.
I jo soc el rei de Sardenya i tinc una cua que faig servir de cadira.
No, tu mateixa ho has dit. No tinc cap mena d'aptitud com a criada.
Soc i sempre he estat una dama.
La Licisca és una impostora.
- Això no pot ser veritat. - Per què no?
Una criada que es fa passar per la seva senyora és un…
És un crim contra Déu.
No.
No, això és… És greu.
- És molt greu! - Què…?
Per què m'ho has dit? Per què a mi?
- Per què…? - Perquè som amigues.
I necessito que m'ajudis.
La Pampínea ja nota la meva superioritat natural.
Amb la teva ajuda, m'acceptarà per qui soc
i enviarem la Licisca arrastrant-se a Florència.
No ho pots fer, això. La senyora és molt fràgil.
I molt imprevisible.
I, a més, no et creurà mai de la vida.
I no ets la seva amiga, ets la seva criada.
No soc la criada de ningú.
Soc una dama i he pres una decisió.
Licisca, si us…
Em dic Filomena.
I el Leonardo està assegut al banc.
Fa uns deu dies que està borratxo
i hi ha una dona que dona el pit al seu fill.
Llavors el Leonardo es mira el nadó i diu:
"Ei, nen, que puc jo?"
Sí, el meu marit té un sentit de l'humor meravellosament provocatiu.
Un dels seus molts dons.
És una pena que no hi sigui.
Sí, una pena.
Sou bastant bon rondallaire. On es va conèixer el vostre grupet?
Me'ls trobava en tots els bordells.
Sí.
El vell té molta energia.
Què voleu que us digui?
M'encanta fer l'amor i el faig sovint…
Sí!
…i molt bé!
Sí, i al bard el vam contractar.
La música aixeca els ànims en temps difícils.
No em deixen marxar.
Recordeu-me, bon senyor, de què coneixeu el meu cosí?
Tècnicament, som cosins.
Cosins tercers per part de mare.
Fa segles que les nostres famílies tenen finques a la Toscana.
Ja deia jo que em sonava el vostre nom.
Sou Pànfilo de la casa de Lungarno.
Normal que us amagueu aquí.
Tothom parla de la vostra família, de com ho heu perdut tot
i teniu deutes amb moltes persones poderoses.
Conec moltes persones a Florència
que estarien encantades de veure-us morts.
¿Parleu dels Lungarno
amb ge forta?
És una altra família. La nostra ge és suau.
No.
És mentida.
El meu marit és un mentider, per si no ho havíeu notat.
Fascinant.
Ja has begut prou, estimada.
Doncs jo crec que no, estimat.
Molt bé.
Que tothom la tasti.
La cervesa de casa del Leonardo és exquisida.
I vós, doctor? Una copa?
M'encantaria.
No. Ell… Ell no prendrà res.
No és manera de tractar algú
que s'esforça per evitar que agafeu la pesta.
També em va enverinar.
No em puc imaginar per què.
Dioneo, torna a la teva cambra.
Doncs jo crec que es quedarà.
Tu què creus, Lorenzo?
El doctor es queda!
Jo…
Molt bé!
Gaudiu del verí!
Veniu, Filomena. Ens n'anem.
- Crec que jo també em quedo. - És clar.
Al capdavall, som parents.
Què és això? El novè cercle de l'infern?
És el de la traïció.
Què em passa?
No puc… El cor.
S'ha espatllat.
- No! - Doctor!
- Sembla a punt de plorar. - Doctor.
Doctor, seieu.
- Em pixo! - Gràcies.
Pel Leonardo.
Pel Leonardo!
Bé, senyors,
això és terriblement divertit, és clar,
però, en aquesta casa,
us convido a guiar-vos pels valors del civisme.
Altrament, no som sinó bèsties.
Disculpeu-nos, vescomtessa.
Feu bé de condemnar la nostra bestialitat.
Però he de dir
que el Leonardo és molt afortunat
de tenir una dona tan virtuosa
després de dur una vida tan depravada.
Una vegada vaig passar uns dies amb el Leonardo a Pisa
i en un període de tres nits
el vaig veure, o sentir, congraciar-se amb una dotzena de dones!
La majoria eren meuques i en grup,
però segueixen sent moltes per a un paio tan lleig.
Encara recordo com esbufegava mentre intentava arribar a tretze.
Sí, els homes joves són bastant salvatges.
Però us puc assegurar que és un exemple de virtut des que el conec.
Sens dubte. És molt lleial, vescomtessa.
Però no em sorprèn que anés a comprar cristall
després de consumar el matrimoni.
Sabeu què, vescomtessa?
Al Leonardo li encanta el cristall.
Disculpeu-me, senyors.
No em trobo gaire bé.
Si em disculpeu.
Bard! Una cançó per aixecar l'ànim!
Hi havia un grup de gamberros
que capturaren un bard de Civello.
Però els de la festa resistien la pesta
i van salvar el bard. Us ho suplico.
Faré de pagès.
Ajudeu-me, si us plau.
Salut!
Ajudeu-me.
No us ho agafeu a la valenta.
És un cretí de baix llinatge. No és digne de la vostra presència.
Una dotzena de meuques? De Pisa?
Heu vist alguna dona de Pisa? Tenen els braços peluts.
És tot mentida. Aquella hiena diu el que sigui per riure.
Sí, només us vol posar nerviosa.
Sens dubte, la vostra virtut l'intimida.
- De debò? - Sí.
És un noiet poruc
que ha d'espantar algú per sentir-se com un home.
No deixeu que us maltractin. Sou la senyora d'aquesta casa.
Gràcies, Licisca.
No sé què faria sense tu.
Vescomtessa, m'agradaria comentar-vos una cosa si…
És un assumpte privat.
Misia?
Dona'ns privacitat.
És tan fidel… com un gos.
Misia!
Voleu que me'n vagi?
Què deies?
Que bonica.
Sí.
Era de la meva mare.
Recordeu la nit que vaig arribar?
Vaig dir la veritat.
No era cap criada fins que vaig arribar a Vil·la Santa.
La meva donzella, la Licisca,
em va tirar per un pont i em va donar per morta.
Vaig sobreviure,
però quan vaig arribar aquí
us havia fet creure a tots que ella era la dama.
Em feia tanta por tornar-me a quedar sola a l'exterior
que li vaig seguir el corrent.
Però la senyora Filomena soc jo.
Vaig néixer com la filla noble d'Eduardo de Florència.
I us demano, com a amiga i membre de la noblesa,
que m'ajudeu a trencar el malvat embruix de la Licisca
i a recuperar el lloc que em pertoca.
Misia!
Ajuda'm!
Misia, la criatura està enrabiada.
Es deu haver disgustat per alguna cosa.
Ja està, mestressa.
La tulipa i la pomera
són en un prat tranquil.
Llavors de sobre aquella morera
volà un pardalet…
Em…
La senyora necessita silenci.
La tulipa i la pomera…
Gràcies, Misia. Ja estic millor.
Ja podem tornar.
Ximple…
Mestre Tíndaro, esteu bé?
Les escales estan mal il·luminades.
S'hi ha d'instal·lar un candeler.
Semblava un pont ensorrant-se.
Si us plau, no diguis res de la meva gràvida caiguda.
Ja em sento prou malament.
Estic molt malalt!
Prepara'm un tònic per al vertigen immediatament.
Això és una cuina, no una apotecaria.
Deus tenir alguna cosa.
Usa la saviesa popular.
Com feu tònics els pobres?
Espremem alls per fer suc màgic de pobres.
Si creus que m'anirà bé, ho provaré.
Però el pots aromatitzar? Em vaig menjar un all sense voler
i no em va agradar.
Esprem!
M'està venint una altra onada de mareig.
Potser en absència del doctor,
hauríeu de buscar consol en la vostra promesa.
És la pitjor de tots.
Hauries d'haver vist com es reia de mi, incitant aquells homes.
Li vaig donar el meu cor i l'ha trepitjat.
És malvada, com totes les dones.
El pitjor error de Déu.
Va maleir el món quan us va crear.
Senyor, més marejos.
Déu totpoderós,
per què em tortureu així?
Per què m'heu triat a mi per a aquesta vida de dolor i humiliació?
- Quina injustícia! - Collons!
Injustícia, vós?
No us ha faltat mai res excepte l'afecte de qualsevol persona,
perquè estar amb vós és extremadament enervant
i avorrit alhora.
Estar amb vós es l'infern. Normal que el Dioneo us enverinés.
No m'agrada que parlis. Para, si us plau.
Voleu decidir qui parla? Amb quin dret?
Tinc molts títols avançats.
Com t'atreveixes a parlar-me així?
Disculpa't ara mateix!
O què?
Què fareu?
Exacte.
No fareu res.
Perquè només sou un noiet
poruc i patètic.
Creieu que les dones us tapem les vistes quan no hi veieu més enllà del nas?
No sou un home.
Sou un covard.
Sou un cuc.
Ens hauria de fer una favor a tots i aixafar-vos
com el cuquet covard que sou.
Em feu fàstic.
Tens raó. Soc un cuc.
Un cuquet fastigós.
Silenci!
Beveu!
Estem bé, vescomtessa?
Sí.
No sé què voleu.
Mireu, amics.
- Què? - Amics.
Ho sento, la senyora és bastant voluble.
Deixa-ho.
Et puc dic una cosa que potser t'anima?
He posat vinagre a la copa de la Licisca.
- Amics. - Què?
Amics.
Acosteu-vos.
- Apunteu al nariu. - Sí.
Aixeca't!
- Magnifico! - Encara soc aquí.
Visca!
Atenció, he de fer un anunci.
Això és un anunci?
Visca!
Bruno!
Molt bé. No, jo…
Jo sí que he de fer un anunci. Us he de dir una cosa.
Sí!
La família!
He de fer un anunci.
Odio el meu marit!
Sí!
M'encanta aquesta vil·la!
Sí!
He de fer un anunci.
És bastant tard, no?
Sí.
El temps passa molt ràpid entre alegres compatriotes.
Potser hauríem deixar-ho córrer per avui.
He de fer un anunci.
No.
M'uneixo al doctor ben plantat.
Bard, un saltarello!
Ballem mentre encara som vius
i tinc aquest moviment de malucs.
Ara més ràpid.
Més ràpid.
Sí!
Duguem la festa a un altre lloc.
Sirisco, al saló del Leonardo.
Saló? La vil·la no té saló.
Exacte, no té saló.
I tant que té saló.
Veniu, amics, veniu.
- Veniu. - Sí!
Per aquí.
El Leonardo no vol que hi entrin convidats,
però com que sou vós, Ruggiero, farem una excepció.
És clar.
Pillet.
Sí.
Leonardo.
Una mica generós amb la mida de la fulla de pàmpol.
Però vós ho sabeu millor que jo.
Què és això?
No us sona?
Quina pena.
Pànfilo, n'hi deveu un.
No. Vull dir…
això.
Aquesta sala?
És la perla de Vil·la Santa, el saló del Leonardo.
Heu dit que sou una pecadora, no?
Si de debò us agrada pecar…
aquí podeu pecar a manta.
Senyores, senyors, ompliu-vos la copa.
Jugarem a un joc.
- Sí. - Quina mena de joc?
- La passatella. - Passatella.
Passatella!
Només una mica.
Espero anar al seu equip.
Espereu, si us plau.
Sé que deveu pensar en mi.
De.
Sé què deveu pensar de mi.
Fa setmanes que vull…
Que us intento dir que us equivoqueu, que els meus actes eren justificats,
que soc un cavaller i un metge brillant.
Però la veritat és…
que soc un xarlatà.
Però vull ser millor home.
De debò. Per ser digne de vós.
Promet-me que, quan siguem a l'infern,
em vindràs a buscar.
Sembla divertit, no?
Suposo.
Però imagineu ser així de lliure.
Viure sense vergonya ni por del pecat.
I per què no podem?
Viure en pecat?
Viure amb llibertat.
Els homes ho fan. Es comporten com animals.
Clàssic.
Potser m'agradaria ser un animal.
Potser a mi també.
Sí.
Per viure amb llibertat.
- Us divertiu? - No, gens.
Fes fora aquests animals ara mateix.
Això seria de mala educació.
Els va convidar el Leonardo.
I els trobo divertits…
d'una manera que fa por.
M'és igual com els trobis.
La senyora de la casa t'ha donat una ordre.
Estàs obligat a complir-la.
Si tan poderosa sou, digueu-los-ho.
Com goses?
Ase insubordinat i inútil!
Soc inútil?
Suposo que era molt més útil
quan us feia cridar cada nit.
Molt bé, així.
Sí, però espero que hagueu tirat el dau.
Vaja, algú tindrà sort avui!
Ruggiero!
Molt bé, ara heu de…
- Tot bé? - No.
Tot malament.
Ja n'he tingut prou. Diré la veritat al Ruggiero.
Ja. He estat reflexionant.
Potser no és la solució que ens cal.
És una mica imprudent per al que volem.
La Pampínea és una llunàtica. Està boja!
Mentre mani ella, estem condemnats.
Però aquell diable i els seus ho devoraran tot en qüestió de dies.
Cremaran la vil·la per diversió.
És una pena, però la Pampínea és el mal menor.
Està destrossant la vil·la. M'està destrossant a mi.
Sé que tens sentiments oposats,
però em temo que et fan perdre el poc seny que tens.
He d'insistir que deixis les maquinacions a algú més llest i astut.
Ja me n'ocupo jo.
Teniu raó, mestre.
Sou més llest del que jo.
Que jo.
Bravo, Neífile!
Doncs ja està decidit.
Jo soc el cap i ella el sotscap. Tothom ens demana permís per beure.
Si els en donem, beuen.
Si els el neguem, hem de donar un motiu.
Això és divertit?
Ja ho veureu. Acosteu-vos. Vós primer.
Demaneu-nos permís per beure.
Puc beure?
La vostra pietosa esposa ho decidirà.
Com he dit, és un mentider.
Va pagar a un home perquè pensés que Déu m'estimava.
Quina mena de marit fa això?
Però Déu ens ensenya a estimar els pecadors
i odiar el pecat.
Així que…
beu, pobre pecador.
Beveu, pobre pecador.
Pecador!
Puc beure, cap?
No. La catifa t'agrairà que no beguis.
Això mateix.
No aguantes res.
Doncs ta germana no diu el mateix.
- Què has dit de ma germana? - Ella creu que aguanto molt.
Gaudeix del meu aguant i jo del seu.
No.
El meu nas és sagrat.
- No comencis, soci. - Vinga, nano.
Calmeu-vos.
Mare meva.
Ajudeu-me.
És mort.
No estigueu tristos.
Ha mort feliç,
tocant música.
És molt més ràpid i amb menys pus que la pesta.
Us asseguro que ha tingut sort.
És inútil.
Són uns ensopits i ara ens odien.
- S'ha acabat l'ambient. - Sí.
No havien de venir unes putes?
És veritat. Sí!
Haurien d'arribar en qualsevol moment.
Però no han vingut mai i no coneixen la porta de les putes.
Porta de les putes?
Era una sortida secreta.
Avui en dia es fa servir sobretot per entrar.
Ja n'hi ha prou!
Ruggiero, us n'heu d'anar!
Perdoneu?
Per fi, una disculpa.
Però és massa tard.
Ja no sou benvingut en aquesta casa.
Marxeu immediatament.
No tenim cap intenció de marxar.
Hem convidat unes putes. No volem ser maleducats.
Fora!
Normal que el Leo no torni.
Deu haver vist el greu error que ha comès
casant-se amb una bruixa controladora.
Silenci, mala bèstia!
La senyora de la casa us ha dit que marxeu i marxareu.
Mala bèstia dius?
Que irònic venint d'una mala puta com tu.
Pallús pudent, vell i arrugat,
surt d'aquesta casa i busca un altre cau on amagar-te.
Lorenzo, aquesta criada bocamolla m'ha ferit els sentiments.
Què n'hauríem de fer?
- Ensenyar-li maneres. - Sí, exacte.
Li hauríem d'ensenyar maneres.
Misia!
No! Deixa'm! Misia!
Auxili! Deixa'm!
No!
No et continguis, Lorenzo. Ensenyar-li una bona lliçó.
- Pampínea, ajudeu-me! - Ensenya-li maneres.
Deixeu-la! És una dama.
Deixeu-la.
- La puta s'ha tornat boja. - No estic boja.
No estic boja!
És la senyora Filomena,
de la casa d'Eduardo, cosí del Leonardo.
Sou parents.
Soc la seva criada, la Licisca.
És veritat, us ho juro.
Viatjàvem juntes, però vam tenir un accident.
Creia que havia mort.
I quan vaig arribar aquí em…
Em vaig fer passar per ella.
Però és tot mentida.
Jo només soc la Licisca,
la seva criada i donzella.
I ella és la senyora Filomena i l'heu de tractar com a tal.
Quin conte.
És tot veritat.
Deixa'm anar, animal!
Lorenzo, deixa-la anar.
Deixa-la anar.
Si diuen la veritat, som família.
Vaja, quin grupet més fascinant que tenim aquí.
Mentiders, impostors,
enverinadors, aduladors.
Una banda de malfactors que s'amaga a cal meu cosí en la seva absència.
I on recollons és ell?
Teniu raó. El Leonardo no està comprant cristall.
Visita el llit de mort d'una estimada puta veneciana.
Un dona que es diu…
Belfiore.
Just després de convidar-vos va saber que estava malalta
i va anar a veure-la.
El Sirisco m'ho va explicar i…
I vam mentir per evitar que la seva esposa ho descobrís.
Com podeu veure, està bastant sensible per l'embaràs.
Ho sento, vescomtessa.
Belfiore dius?
Deu ser nova.
Què fem amb aquestes?
Proposo l'exili.
Són impostores, com dieu.
És perillós conviure amb farsants.
Hi estic d'acord.
S'han burlat de nosaltres.
Va ser culpa seva.
Ens heu mentit durant setmanes, totes dues.
No podem confiar en vosaltres.
Una d'elles és parenta meva…
però ja no sé quina.
Us perdonaré la vida,
però marxeu ara mateix.
Així i tot, si torneu, no tindrem més remei que matar-vos.
Fora d'aquí.
Vinga.
Fora.
Fora. Sortiu.
- Que sortiu. - No.
- No el sentiu?
Sortiu.
Bé, doncs tot arreglat.
Ruggiero!
No us creieu la Pampínea. Menteix.
I en tinc la prova aquí mateix.
No es va casar amb el Leonardo. No el va ni conèixer.
Havia mort de pesta abans que ningú arribés.
- Leonardo… - No.
El fill que porta no és del Leonardo. No té cap dret sobre la vil·la.
Per això us vam convidar.
La vil·la és vostra. Vós sou el seu hereu.
Us ho prego, reclameu-la i deslliureu-nos de la seva bogeria.
¿Has…
tallat el cap al meu cosí?
No, li ha caigut.
Volia portar tot el cos, però costava molt d'aixecar.
Li ha caigut el cap i he…
He pensat: "Perfecte. Fàcil de portar i eficaç."
Surt de la vil·la.
Què?
La Devota es pot quedar si vol.
El doctor també.
Feu fora els altres.
Si es neguen a marxar,
mateu-los a tots.
Hora de marxar. Adeu.
Vinga, marxem. Pampínea, marxem.
Vinga.
Fora!
Misia!
- M'he escorregut com un drac. - No ho expliqueu.
Fora!
Què està passant? Venen a mirar?
- Calleu i camineu. - Què?
- Camineu. - Per què?
- Fora! - Verge santa!
- Fora! - Vinga.
- De pressa. - Compte.
Hem d'anar amb compte.
- Als prats! - Ajudeu-me!
Auxili, estic molt malferit.
Qui són aquestes?
Que bé. Han arribat les putes.
Hola!
Sou putes?
- I entreu per la meva porta principal? - Sí.
Vinga, entreu.
No passeu fred, xatos.
Vinga, Devota.
Neífile, què fas?
I ara què?
Subtítols: Maria Romero Soronellas