DEKAMERON
Přece tady nemůžeme zůstat.
Musíme začít panikařit!
- Sirisco! - Proboha!
Dostaň nás zpátky do vily!
Ten sekerník nám usekne hlavy.
Co mám dělat? Nechat si narůst meče? Nech toho!
Nevím!
Dostaň nás zpátky, nebo budu křičet.
Nechtěj po mně řešení, protože já prostě žádný nemám!
- Kaple. - Klíče jsou uvnitř.
- Hlupáku. - Prosím, nebuď na mě zlá.
Tak nebuď vůl.
Pojďte do stájí.
- Do smradlavých stájí? - Já mám alergii na koně.
A alergii na dřevo.
A nehodlám snášet smrad!
Musím tam jít pro manželku.
Musím ji zachránit.
Počkej…
On tam nechal manželku?
Co je to za chlapa?
Panfilo! Chlape, nemůžeš…
To nemůžeš, spadneš.
Spadni, Panfilo, spadni!
Máš strach?
Ani ne.
Věděl jsem to hned, jak jsem tě uviděl.
Že mě můžeš mít?
Že chceš, abych tě měl.
Šplhej dál, Panfilo.
Až se ti mozek rozstříkne po dlažbě, já tě nebudu vůbec litovat.
Ticho! Upozorníš na náš!
- Neříkej mi, co mám dělat! - No tak si zakřič a uvidíme, co…
Hej!
My se tady snažíme bavit.
Stůj!
Vetřelec! Násilník!
Panfilo.
Tak jsi nespadl a nezabil se, jak jsme doufali?
Viděls toho surovce?
Seknul tě?
Vrátil se do vily.
Našel jsi svoji ženu?
Umí se o sebe postarat sama.
To je ale manžel.
Mimochodem,
rád jsem dnes viděl tvého manžela.
Tys ho nejspíš taky viděla poprvé.
Jaký ti přišel? Docela… mrtvý?
- Viděls doktora? - Ne.
A co paní Filomenu, moji snoubenku?
Odhalím něco, co ji naprosto zdrtí.
To nebyla paní.
- Co? - Filomena nebyla Filomena.
A kdo byla Filomena?
- Licisca. - Ta služka.
Kde jsi byl?
Licisca byla služka, Filomena byla paní.
Vyměnily se a obě je vyhnali.
Chcete říct, že jsem se stal obětí záměny?
My všichni jsme oběti.
A já ze všech nejvíc!
Proč nás vyhodili?
No…
Panfila napadlo, že by bylo úžasné a zábavné
pozvat k nám domů bandu vražedných satanistů.
Začala Pampinea, když předstírala,
že si ji vzal
a zázračně oplodnil náš mrtvý hostitel!
Ale teď jsme tady kvůli Panfilovi!
Paní Stratilia
se ptala, proč vyhodili nás všechny.
No, jsme tady všichni,
protože Sirisco
znesvětil Leonardovu mrtvolu.
Leonardo nebyl v Benátkách?
Jsi vůbec těhotná?
Ano! Samozřejmě, že jsem těhotná, ty zrůdo!
Tak kdo je otec?
Musíme se vracet ke všemu, co se stalo?
Co bylo, to bylo.
Celá tahle šlamastyka je moje chyba!
Já je sem přivedl!
Správně, je to všechno tvoje vina.
Já myslel, že se mi konečně něco povedlo. Ale jsem jenom idiot.
- Nejsi idiot, jenom blbec. - Správně, blbec.
Souhlasím.
Jsem blbec.
Bože, podívej se na nás…
Jsme tu v zimě…
bez polštářů.
Mé nohy budou tvé polštáře.
Tvoje nohy nejsou polštáře, nohy jsou nohy.
Promiň, že to nejsou polštáře.
Kéž by to mohly být polštáře.
Zkusíme to.
A já jsem ani neměl druhou večeři.
Sklapni.
Ty bys měl brečet ze všech nejvíc.
Máš ženu uvězněnou v tom domě plném vrahů
a nedokázal jsi ji zachránit.
Tma, je tma. Je taková tma…
Proboha. Běž, běž dál!
Nemůžu uvěřit, že jsem zase tady. Nemáš tušení, jaké to je.
Mrazivá zima, umírající žebráci, lidi, co rádi škrtí krásné ženy.
- Jsme v pekle, Licisco, tohle je peklo! - Ty jsi peklo!
Kde nás ten tunel vyplivnul?
Měla bych sedět u ohně a pěkně si hřát nohy.
Měla bys okamžitě dostat všechno, co tě napadne.
Tvoje úvahy o tom, co by mělo být, nám moc pomáhají.
- Kam vůbec jdeme? - Kam si myslíš, že jdeme?
Vracíme se do Florencie.
Teď?
Ne, budeme tady koukat a čekat, jaké potvory v tuhle noční dobu potkáme.
- Proboha… Přestaň! Pšt. - Ne, nemůžu chodit ve tmě!
- Nenuť mě do toho! - No dobře.
Počkáme někde do rozednění.
- Tady venku? - Vrátit už se nemůžeme.
Ty bys mohla.
Sama.
- Proč jsi tak klidná? - Nejsem klidná.
Jsem vystrašená.
Ale jako obvykle, tvoje emoce mají přednost.
Teď sis přivlastnila všechen strach.
Na mě už nezbylo.
Výborně.
Nejtemnější místo v lese.
Nechceš jít, nechceš se zastavit.
Nenávidím to.
Nenávidím to a nenávidím tebe.
Záchvat vzteku. Výborně.
Tvůj otec by teď koulel očima, až by mu vypadly.
Víš, že nás vyhodili kvůli tobě a tvému podvodu?
- Ve vile jsem ti zachránila život. - Misia mě zachránila.
Kdyby nic neřekla, ty bys dál mlčela.
Já bych se ozvala.
Dřív.
Já to jenom…
chtěla správně načasovat.
Tohle je moje strana jeskyně.
Sem mi nechoď.
Dobře.
Proč bych chodila,
když mám tuhle, mnohem lepší stranu jeskyně?
Hele, podívej.
Krásné, pohodlné,
rovné místečko.
Krása. Díky, žes ho tak připravil, jeskynní trole.
To je bezpečná jeskyně bez trolů.
Snad máš pravdu.
Vím, že podle tebe a táty jsem k ničemu,
ale já nejsem k ničemu.
To jsem nikdy neřekla.
A on taky ne.
Hele!
Trol se vrací.
Já tě zabiju.
Služko, tohle je mor?
Ještě jsem neviděla tak rychlý účinek, ale asi ano. Možná ta nemoc zesiluje.
Je důležité, abychom všichni zůstali
v klidu.
- Přineste cibule! - Ne!
Dioneo, kde jsi?
- Bože! - Jsi blízko!
Kde je pták? Potřebujeme ptáka!
Dej mi cibuli! Cibuli!
Přineste cibule.
- Podej mi ruku, Neifile. - Ježíši!
- A, tady. - Bože!
- Pomůžu ti. - Ne, to zvládnu. Ne.
Já to všechno zvládnu.
Dobře, jak chceš.
Pojď do zahrady, Neifile, nechci, abys byla v zamořeném domě.
- Byla jsem tady celou noc. - Ano, já vím.
Vrátila ses!
Kde jsi byla?
Naložte je sem.
Neifile,
prones děkovnou modlitbu Bohu stvořiteli, který zničil naše nepřátele
a v době nouze nás všechny ochránil.
Ne.
Neudělám to.
Nerozkazuj mé ženě.
Nejsi dědičkou vily.
Ty taky ne.
Žádný dědic není.
Ale ano, je.
Cože?
- Až řeknu. - To se nepovede.
Ticho!
- Pšt. - Proboha.
Tři,
dva,
jedna.
Co je?
Proboha.
Hele! Nech toho!
Ale ne! Proboha!
Prašť ho víc!
Ustupte!
- Viděl jsi doktora? - Zklamals mě, příteli.
Jo.
Je v pořádku?
Bude v pořádku. Svážeme ho, rychle.
- Misio, pomoz. - Ne, nemám čas.
Bože, prosím.
- Jak to? - Chráním tě.
Násilím jsme měli začít.
Pořád je dědicem vily.
Ano…
To je.
A zaslouží si respekt.
Maximální respekt.
Misio, přines jeho košili.
Košili.
Musíte jít. Jděte.
Signore Tindaro.
Cítím, jak se tam hýbe.
Uklidníme ho ještě chvilkou houpání sem a tam.
Truchlení si vybírá svou daň.
Jsi hodná, že pro něj truchlíš.
Jaká bych byla, kdybych netruchlila pro svého manžela?
Zdá se, že můj milostný románek skončil.
Bude mi chybět.
Já myslela Dionea.
Aha.
Ano, pro něho samozřejmě taky truchlím.
I když to byl ničema.
Tvému synovi to prospívá,
tyhle krásné procházky.
Určitě tu tvoji oddanost cítí,
dost silně.
A modlím se, aby necítil mé utrpení.
Nesnáším toho odporného Panfila.
Snaží se svou vinu za ten chaos svalovat na ostatní.
Opakovaně mě napadl.
To bylo přece ubohé, ne?
Je ubohý, souhlasím.
Jako by to nebyla jeho vlastní vina, že ten vrah obsadil můj dům.
Copak tu nemám žádné spojence?
Copak nejsem truchlící vdova?
Nikdo to nechápe.
Ty to možná chápeš.
Trochu.
Byla milá?
Ano, byla… Byla milá.
Byla prostě tak něžná a tak mi…
Vikomtko?
Odjeďme prosím odsud.
Vrátíme se do Florencie.
Tady nás nic nečeká.
Možná jako poslední možnost.
Ale neboj se,
mám v plánu ještě jeden krok.
Ještě se téhle vily nevzdáváme.
Celé dny jsem jedla jen rebarboru.
Ano, já vím.
Je tady trochu nepořádek, co?
Á, kuchyně.
Skvělé místo k přemýšlení.
Á, dobrý den, Stratilio.
Taky jsi přišla přemýšlet?
Dobrý den!
Dobrý den.
Přemýšlel jsem o svém zesnulém lékaři Dioneovi.
A o krutých životních zvratech.
A Stratilio, v mém pokoji je velký nepořádek
a říkal jsem si, že bys ho mohla jít hned uklidit.
Hned teď, jestli mi rozumíš.
Potřebuju tě teď.
Abys mě zase nazývala ubohým prasetem.
V soukromí.
Je mi moc smutno.
- Ne. Už nikdy. - Proč?
Urození patří k urozeným, ne ke sluhům.
Proč?
Zaměstnává mě pán domu, a pán domu je mrtvý.
Rozumíš tomu?
Neměla jsem si s tím začínat, ani s tebou.
Byla to chyba.
- V tom případě můžeš odejít. - Uklízím.
Tak odejdu já.
Odcházím.
A už mě neuslyšíš začít další myšlenku,
ani ji dokončit.
A to je opravdu velká ztráta.
Nedívej se na mě!
Potřebuješ něco? Ať je to cokoliv, nemám to.
Nic nepotřebuju.
Postarám se o sebe sama.
Můžeš na chvíli odejít?
Můžu na chvíli odejít?
- Může zůstat. - Ne, nemůže.
Ne, nemůže.
- Jak je ti? - Dobře.
Mám s Ruggierem plán.
Tvůj minulý plán, pozvat sem ty muže,
neměl šťastný konec.
Nevypadáš nešťastně.
Podívej se, nebudeme mluvit o minulosti, ano?
- Teď potřebuji tvou pomoc. - S čím?
Co máš za lubem?
Ten mor nepotrvá věčně,
ať si Ruggiero říká, co chce.
Až skončí, může být tahle vila naše.
- Ale je Ruggierova. - Je mu fuk.
Myslí, že je konec světa.
Chci ho přesvědčit, aby nám ji dal.
Nemá tě rád.
Ale má rád tebe.
Ne?
Musíme najít cestu.
Nechceme jít po cestě.
Je plná hrozných věcí.
Projdeme krajinou po mých stopách.
Tahle cesta se mi vryla do duše.
Nevěděla jsem, že se řídíš rytinami v duši.
Dobře.
Tak projednou veď ty.
Ty nevíš, jaké to bylo.
Víš, co jsem si včera vybavila?
Svou ztracenou morálku?
Vražednou Vitruši.
- Nevěřila jsem na ni. - Věřila.
To teda ne.
„Vitruše, Vitruše, máš jméno ďáblem prokleté.“
A pak jsme sfoukly svíčky a čekaly.
Nikdy nám nevytrhala zuby a neuvařila si z nich polívku.
To nevadí.
Vždycky nás hrozně vystrašila.
Včera jsi mě vystrašila těmi řečmi o trolech.
Jo, já vím. Trochu jsem tím vystrašila i sebe.
Chtěla jsem tě vzbudit, abych nebyla sama. Ale nevzbudila jsem tě.
To je dobře, nechci ti dělat společnost.
Nejsme kamarádky, ty blbko.
To vím.
Hele, citroník!
Já jsem génius.
Shnilej.
Panebože.
Nazdar.
Mimochodem, můj lékař musí být řádně pohřbený,
ne společně s darebáky a kurvami.
Opravdu?
Dioneo byl přítel urozeného pána.
A jeho travič.
Travič, přítel…
To je to samé.
Opravdu?
Dej mi lopatu.
Já jsem opravdu ubohý prase.
Já taky.
To jsi ty.
Zrovna jsem dělal rozcvičku.
Drž hubu.
Ty ubohý prase.
- Nádhera. - Jsi ubožák, slaboch, hlupák.
Tvoje rty…
jsou nádherné.
Dej mi facku.
Větší.
Špinavý prase.
Jsi krásná.
Nenávidím tě.
Ty nenasytnej urozenej pitomče.
Tvoji muži umřeli.
Vážně?
No, zdálo se mi, že pár těch kurev se dost potilo.
Jsi Calandrino, viď?
Můžeš mě rozvázat
a přinést mi trochu vína?
Vzteklá tetka poklekla u vstupní brány do pekla.
Hodujeme v hladomoru.
Barbatus…
z Beneventa.
Prsa?
Broskvičky zabalené v hedvábí.
Tak jo.
Z Beneventa.
Barbatus z Beneventa.
Mé šperky.
Barbatus…
z Beneventa.
Z Beneventa.
Ahoj.
Barbatus…
- Hej! - Calandrino, pusť mě.
Ne, nepouštěj ji.
- Já jsem paní domu, Calandrino. - Ne, není paní domu.
- On taky ne! - Ona je pode mnou.
V čem?
To mi vysvětli.
V povaze, v přístupu,
v upřímnosti, v nelhaní. Jsi dobrá. Calandrino, trvám na tom.
- Slyšíš se? „Trvám na tom?“ - Ty se slyšíš?
Ty krvelačná supice.
Viděla jsi svůj klobouk, ty veveřice?
- Ty jeden… - Ty hloupá ženská.
Drž… Drž ty šaty, Neifile.
- Nech… - Hodně štěstí.
- To je benátské hedvábí, ty zrůdo!
Vypadni z téhle části vily.
- Ne! - Ano!
Není to paní domu!
Jak ti můžu pomoct?
Nemám náladu na důvěrné konverzace.
Ano. A co třeba…
na nabídku?
Nabídku?
Manželství se mnou za tvoje propuštění.
Můžeš právoplatně převzít vilu
a já budu tvoje nevěsta.
A mám
tučné
věno.
Po slibu už spolu nemusíme mluvit.
Popravdě bych byla radši.
Rozdělíme vilu napůl. Ty na jedné straně, já na druhé.
Čí je to dítě?
- Řekneme, že tvoje. - A nebudeme spolu?
- Tak to chci. - Tak proč ta rtěnka?
Víš, že tvůj osud je v mých rukou?
Můj osud je stejný jako tvůj,
stejný jako Stecchiho, Bruna a Lorenza,
všech mých přátel i všech nepřátel.
- A asi i těch kurev. - Dostaly, co si zasloužily.
Nemám o tebe žádný zájem.
Pěkně flirtuješ.
Neflirtuju.
Jsem upřímný jako kněz.
Jsi nezajímavá.
Jsi stará.
Nosíš v sobě parchanta nějakýho chudáka.
Sirisca?
Ale hlavně máš špatnou povahu.
Leonardo by si tě nikdy nevzal.
Samozřejmě že vzal.
S jakou drzostí sis přivlastnila jeho ruku.
Ale chápu, proč tak toužíš po lásce.
Nikdy jsi ji nepoznala a nikdy ji nepoznáš.
Ne proto, že nejsi hezká. Chci říct, nejenom proto, že nejsi hezká.
Ale protože jsi ubohá, sebestředná puritánka.
Podívej se, jak tebou všichni ve vile opovrhují.
A ve Florencii to určitě bylo stejné.
Každý muž, který tě potkal, hned poznal,
jaká jsi vychrtlá, cizopasná fúrie a utekl.
Takže moje odpověď na tvůj…
návrh k sňatku:
Radši budu šukat trnitý křoví než tvoje zoufalý vyschlý tělo.
Radši budu hnít v týhle komnatě, než si nás vezme mor,
než abych se přiblížil k tobě.
Moje odpověď je ne.
- Děláš… - Moji odpověď znáš. Teď odejdi.
Už není o čem mluvit, dělá se mi z tebe špatně.
Co se stalo?
Co jsi mu řekla?
Panfilo. Neifile.
Můžu vám pomoct?
Co ti řekla Pampinea?
Pampinea mi výměnou za mou svobodu navrhla manželství.
A co jsi řekl?
No…
že to zvážím, samozřejmě.
- Ale možná máte lepší nabídku? - Ano, vlastně máme.
- Udělej z nás svoje správce. - Z vás dvou?
- Z tebe a tvojí ženy? - Ano. Vila bude tvoje.
Ale určitě nebudeš chtít trávit
svých pár posledních chvil v téhle díře bez přátel.
Postaráme se o vilu za tebe.
Kdyby ses chtěl někdy vrátit, přivítá tě domácí pivo.
Víš, že jsem s ní spal, ne?
Tobě to nevadí?
Stalo se to právě tady. Možná je to ještě cítit.
Jemu nevadí,
že jsme se milovali?
Tobě to nevadí?
Vadí mi to.
Ale proto tady nejsem.
- Byla jsem dobrá žena. - A já nebyl dobrý manžel?
- O některých věcech se nemluví. - Jen o nich mluvte, prosím.
Řekls mi, že mi Bůh poslal Dionea.
Lhal jsi mi o Bohu.
- Neifile, tys spala s tímhle vrahem. - A tys byl věrný?
Co ten obuvník?
Co ty a lord Petti?
To byly…
bratrské aktivity.
- Myslíš si, že jsem dítě. - A proč asi?
Ukradlas kardinálův palec, Neifile, spadlas do studny.
Nemiluješ mě takovou, jaká jsem?
Jistěže tě miluju.
Jsi moje partnerka.
A moje kamarádka.
A moje manželka.
Mám nějaké chyby.
Nebo ne chyby, ale odlišnosti.
Ale dokážu je vynahradit, ne?
Nečekal jsem, že o tom budeme mluvit před někým.
Ty jsi o tom nechtěl mluvit nikdy.
Chtěl jsi jenom lhát.
Když jsem tě viděl s Ruggierem…
Co? Viděls nás?
- V jaké chvíli? - Ticho!
Když jsem tě viděl…
byl jsem šťastný, že jsi šťastná.
Promiň, že jsem ti to nemohl dát já.
Dobře, beru to.
Můžete vilu spravovat.
Dokonce může být vaše. Podepíšu, co budete chtít.
Cože?
Jo. U notáře, nebo kde je potřeba.
Víš,
to je vlastně pravá láska, co mezi vámi je.
Mezi tebou a tím elegánem.
Užij si ji, dokud trvá.
Jasně.
Rozvážeš mě a pomilujeme se?
Nebo…
mě nerozvážeš a…
Ne.
Děkuju.
Je ti dobře, Neifile?
Vypadáš bledě.
Nic mi není.
To je škoda.
To byla taková svoboda,
vyslovit to, co se nikdy neřeklo.
Jo.
Cítím se…
lehčí.
- Souhlasil! - Cože?
Opravdu?
Slibuju ti, lásko,
že v další kapitole našeho společného života
ti budu říkat všechno.
- Jsi moje nejbližší. - A ty můj.
- A zasloužíš si upřímnost. - Ty taky.
Začněme.
On zemřel a já přežil.
Zdá se mi to nefér, ale naučil jsem se nevěřit svým pocitům.
Sirisco, vytesej prosím velkou sochu Dionea
a postav ji sem.
Na podstavec dej nápis:
„Dioneo z Janova.
Fyzicky potěšil tisíce žen.“
To by se mu líbilo.
A ještě přidej:
„Ale nikdy nenašel lásku.“
Je to moc kruté? Tak skonči těmi tisíci žen.
Člověk s nedokonalou duší v nespolehlivém těle.
Nic neznamenám.
To není pravda.
Znamenáš moc.
Nic nemám.
Nemám nikoho.
Máš mě.
Tebe.
Vždycky jsi byla moje přítelkyně.
Miluješ mě?
Jistěže tě miluju.
Miluju tě, Misio.
Já tě taky miluju, vikomtko.
Jistěže tě miluju.
Přišla jsi o svou milenku
a my pro ni netruchlily.
- Ne. - Netruchlily jsme pro Parmenu.
Moc se omlouvám.
- To je v pořádku. - Ne.
To je v pořádku, vikomtko.
- To je v pořádku. - Ne. Moc se omlouvám.
Můžeme to udělat teď.
Co?
Přesně tudy, tahle větvička je mi povědomá.
To říkáš pořád. Proč jsme nenašly cestu, dokud to šlo?
Ty si opravdu myslíš, že nic neumím, viď?
Jo.
Vidíš?
Tohle jsi objevila cestou do vily?
Ne, ale zasloužím si pochvalu, že jsem to objevila teď.
Haló?
Dobrý den.
Zdravím vás, pocestní. Jak se daří?
Máme hlad. Můj žaludek už požírá sám sebe.
Tak pojďte dál.
Chystáme večeři. Přidejte se.
- To by bylo moc milé. - Ale vůbec ne.
Je milé mít společnost.
Mario, máme hosty!
Máte moc krásnou chaloupku.
Je úžasné, jak tu stojí úplně sama.
Jsi tak štědrá.
Je to prostý vývar, ale zahřeje vás.
- Bude skvělý. - Užiju si každou kapku.
Pojďte se posadit. Ostatní čekají.
Mario, nebuď nezdvořilý, pozdrav.
Proboha.
- Co je? Co se děje? - Ne.
Co…
- Proboha. - Ne.
- Počkat. Proboha. - Proboha.
Jsou mrtví!
- Pojď pryč. - Panebože.
- Všichni jsou mrtví! - Pojď pryč!
- Mario! - Co je to za peklo?
Polívka je dobrá!
Těšilo mě.
Chci zavřít oči a už nikdy nic nevidět, ale žít dál.
To byla hrůza. Ale aspoň se můžeme najíst.
Můžeme se najíst?
Filomeno, tvůj úžasný plán nejít po cestě nás zavedl mezi šílence a mrtvoly.
Cesta je bez problémů.
Je to linie, která tě zavede přesně tam, kam chceš. Tohle je tvoje vina.
Selhala jsi.
Jak se opovažuješ?
Kdybys mě neshodila z toho mostu…
- Kdybys mě nechala dát kus chleba! - Už zase…
Ale ne, ty musíš pořád všemu vládnout.
Vládkyně nad chlebem,
vládkyně nade mnou!
Jdu zpátky do vily Santy.
Zpátky k tomu sekerníkovi a falešným přátelům, co nás vyhodili?
Moc chytrý.
Já tam mám opravdovou přítelkyni.
Misiu.
Jedinou kamarádku, kterou jsem si našla. Moji úplně první kamarádku.
První kamarádku? Že se nestydíš.
Za co? Ještě nikdy jsem neměla opravdovou kamarádku.
Pane na nebesích!
- Co? - Mě!
Měla jsi mě!
My jsme byly kamarádky, až do dvanácti let,
než jsi mi zničehonic na svatého Michaela ustřihla vlasy.
- To jsem neudělala. - Ale ano.
Ustřihlas je, ukázala Laurettě a Violettě a přestalas se mnou kamarádit.
- Jednou to přijít muselo. - Proč?
Zjistila jsem, že jsi moje služka.
Tvůj otec takový nebyl.
Byl hodný.
Vždycky ses mu podobala víc než já.
Myslíš?
Jo.
Takže…
nikdy ses nemohla kamarádit se mnou,
ale můžeš kamarádit s Misiou.
V čem je ten rozdíl?
Nevím.
Ale vím, že brzo zapadne slunce a že nechci být zase za tmy venku.
Tentokrát nejsi sama.
Jsi se mnou.
A s Vitruší.
- Teď jsme ji potkaly. - Neříkej to.
Dál hrobem kořeny prorůstají,
až se těla v kousky prachu obrátí.
Vítr je rozfouká
po celém kraji
a znovu nás do země navrátí.
Díky, že jsem ji mohla uctít.
Díky, že jsem se mohla zúčastnit.
Přítelkyně?
Přítelkyně.
Přátelé se povzbuzují.
Co by tě povzbudilo?
Chci odsud odjet a už nikdy se nevrátit.
To by možná bylo nejlepší.
Nechat Ruggiera, ať je dál tak krutý.
Má nejdražší přítelkyně,
má skutečná přítelkyně…
je vždycky se mnou.
Ano.
Co se děje?
Pomohla bys mi s něčím?
Tak jo, musím nakrmit prasata. Odcházím.
Nechoď za mnou.
- Můžu ti pomoct? - Ne.
Proč ne? Jsem silnější, než vypadám. To už přece víš.
Ne.
Potkali jsme se.
Já mám svůj život a ty svůj.
Respektuj vzájemný odstup.
Jak se má tvoje smutná paní?
Ona…
chce, abych tě zabila…
aby mezi ní a vilou nic nestálo.
To je smůla.
Já nechci.
Tady stejně nic dobrého neuděláme.
Ale když tě zabiju…
Tak co?
Nepřežiju to.
Tak to nedělej.
Je to moje paní.
Co po mně chceš? Abych ti dal souhlas?
Udělal bys to?
Ty mě žádáš, abych ti dovolil mě zabít,
a já přitom vůbec nejsem dědicem vily.
Bravo.
- Slyšíš? Nejsem dědic. - Napij se.
- Nejsem dědic. Nejsem…
Dobrej plán.
Já myslel, že to bude jed.
Myslela jsem, že bys…
Já nejsem dědic.
Cože?
Slez ze mě.
Nejsem dědic.
Překlad titulků: Petr Bajer